КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 вересня 2026 року справа №320/15845/26

Суддя Київського окружного адміністративного суду Терлецька О.О., розглянувши порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "С І А" до Головного управління ДПС у м. Києві про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
в с т а н о в и в:
До Київського окружного адміністративного суду звернулось ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "С І А" з позовом до Головного управління ДПС у м. Києві в якому просить суд визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.01.2026 № 0001002303, форми «Д», яким встановлено заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 412 514 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 103 128,50 грн.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що нерезидент є бенефіціарним отримувачем процентів за позикою, Позивач має в наявності довідку (сертифікат) за 2017 та 2018 рік про резидентський статус Нерезидента, належним чином легалізовану та перекладену (довідка подана контролюючому органу в процесі проведення перевірки), яка підтверджує, що Нерезидент є резидентом Республіки Кіпр відповідно до Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податку на доходи, - Позивач правомірно застосував ставку 2% податку на доходи нерезидентів на підставі п. 3.2., 103.3. ПК України та пунктами 1, 2, 3 статті 11 Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Республіка Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи, яка підписана 08.11.2012 та набула чинності 07.08.2013р. (далі – Конвенція, в редакції, чинній на момент здійснення правочину).
Від відповідача надійшов відзив аргументи в якому зводяться до зазначеного в акті перевірки, де зазначено позивач виплачував на користь нерезидента Elakol Developments Limited (Республіка Кіпр, далі – Нерезидент, Elakol Developments Limited) проценти за Договором позики від 15.05.2014 № 15-05/14. Відповідач вважає, що Elakol Developments Limited не є бенефіціаром отриманих від Позивача процентів по позикам, оскільки Нерезидент.
Дослідивши обставини справи та оцінивши доводи сторін суд зазначає наступне.
Головне управління ДПС у м. Києві (далі – Відповідач, ГУ ДПС) провело документальну позапланову виїзну перевірку ТОВ «С І А» (далі – Позивач, Товариство) за період з 01.01.2017р. по 31.12.2018р., за результатами якої складено Акт документальної позапланової перевірки від 01.12.2025р. № 104270/Ж5/26-15-23- 03-21/32669923 (далі - Акт). Акт отримано Позивачем особисто.
За висновками Акту, Відповідачем встановлено наступне порушення: п. 103.2 та п. 103.3 ст. 103, пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 Податкового кодексу України (далі – ПК України), в результаті чого занижено податок на прибуток іноземних юридичних осіб на суму 412 514 грн. під час виплати доходу нерезиденту ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED (далі – Нерезидент), який, на думку ГУ ДПС, не є бенефіціарним власником доходу джерелом походження з України у вигляді процентів.
Позивач не погодився із висновками Акту та направив до Відповідача свої заперечення від 12.12.2025р. № 20251212 (заперечення подані особисто, що засвідчує штамп на першій сторінці).
За результатами розгляду заперечень Відповідач залишив заперечення без задоволення, а висновки Акту перевірки – без змін (лист Відповідача про надання відповіді на заперечення № 52279/Ж12/26-15-23-03-08 від 26.12.2025р.). Відповідь отримано Позивачем 05.01.2025р., що підтверджується номером трекінгу з конверту (R067069267898, конверт додається).
Відповідачем винесене податкове повідомлення-рішення (далі – ППР): ППР від 02.01.2026 № 0001002303, форми «Д» про порушення п. 103.2 та п. 103.3 ст. 103, пп. 141.4.2 п. 141.4 ст. 141 ПК України – встановлено заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 412 514 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 103 128,50 грн.
Зазначене ППР отримане поштою 12.01.2026р., конверт з трекінгом надається (номер трекінгу 0315128656864). Позивач подав Скаргу від 22.01.2026р. № 260122 на ППР від 02.01.2026 № 0001002303. Подання скарги підтверджується описом вкладення, накладною Укрпошти № 0100101297882 (додаються). З метою всебічного та об`єктивного розгляду скарги Відповідачем, Позивач при процедурі адміністративного оскарження, керуючись пунктами 6.2.1. та 7.1.1. Регламенту Ради бізнес-омбудсмена, затвердженого Протоколом №1 засідання Наглядової ради бізнес-омбудсмена від 18 травня 2015 року (із змінами та доповненнями від 28 липня 2020 року та 09 лютого 2023 року) (надалі – «Регламент»), звернувся до Ради бізнес-омбудсмена (далі - Рада) зі скаргою на орган державної влади, а саме Головне управління ДПС у м. Києві. Скаргу, відповідно до регламенту, подано в електронному вигляді через офіційний сайт Ради.
Рішення Ради викладено в Листі від 04.03.2026 № 4470, який адресований Державній податковій службі України (копія додається). Зокрема, Рада, оцінивши аргументи податкової служби, не вважає їх вичерпними та достатніми для висновку про порушення Позивачем законодавства. Щодо зазначених вище питань у позові, Рада підтримує позицію Позивача та не погоджується із висновками Відповідача.
Згідно пп. 3 п. 4 Положення про Раду бізнес-омбудсмена, затвердженого постановою Кабінету міністрів України від 26 листопада 2014 р. № 691: « 4. Основним завданнями Ради є:
1. надання органам державної влади та органам місцевого самоврядування рекомендацій щодо забезпечення формування та реалізації державної політики у сфері підприємницької діяльності з метою її вдосконалення та поліпшення умов провадження підприємницької діяльності, запобігання корупційним діянням та/або іншим порушенням законних інтересів суб`єктів підприємництва».
Позивач отримав Рішення про результати розгляду скарги № 7344/6/99-00- 06-01-01-06 від 23.03.2026р. поштовим відправленням від 30.03.2026р. (копія конверту з трекінгом додаються). За результатами розгляду скарги, ДПС України залишено без змін ППР Відповідача від 02.01.2026 № 0001002303, а скаргу – без задоволення.
ТОВ «С І А» (Позичальник, Позивач) укладено Договір позики від 15.05.2014 № 15-05/14 з компанією «ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED» (Республіка Кіпр) (Позикодавець), відповідно до умов якого Позикодавець надає Позичальнику позику у сумі 10 000 000,00 дол. США. Процентна ставка – 0,85% річних. Строк погашення позики - 31.12.2019р.
Згідно з додатковою угодою № 1 від 01.07.2014 до договору позики від 15.05.2014 № 15-05/14 змінено процентну ставку за договором позики на 2,35% річних.
За період з 01.01.2017 по 30.09.2018р. Позивач сплатив Нерезиденту Elakol Developments Limited (Республіка Кіпр) дохід із джерелом його походження з України у вигляді процентів за Договором позики від 15.05.2014 № 15- 05/14 на суму 116 447,45 дол. США (еквів. 3 110 698,73 грн).
Позивачем надано до перевірки, що не заперечується Відповідачем, копії свідоцтва про статус Нерезидента за 2017 та 2018 рр., а саме: від 08.02.2017р., виданого податковим департаментом Міністерства фінансів Республіки Кіпр, яким засвідчено, що компанія «ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED», ідентифікаційний податковий код (ІПН) 12243422D, є резидентом Кіпру відповідно до Конвенції між Республікою Кіпр та Україною про уникнення подвійного оподаткування, підписаної у м. Нікосія 08.11.2012 з апостилем та нотаріально засвідченим перекладом;
- від 25.01.2018р., виданого податковим управлінням Міністерства фінансів Республіки Кіпр, яким засвідчено, що компанія «ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED», ідентифікаційний податковий код (ІПН) 12243422D, є резидентом Кіпру відповідно до Конвенції між Урядом Республіки Кіпр та Україною про запобігання подвійного оподаткування, яку було підписано у м. Нікосія 08.11.2012 з апостилем та нотаріально засвідченим перекладом.
Позивачем при виплаті доходу Нерезиденту у вигляді процентів за позикою утримано податок на доходи нерезидентів за ставкою 2% відповідно до Конвенції.
Пунктом 14.1.54 ст. 14 ПК України визначено, що дохід з джерелом їх походження з України - будь-який дохід, отриманий резидентами або нерезидентами, у тому числі від будь-яких видів їх діяльності на території України (включаючи виплату (нарахування) винагороди іноземними роботодавцями), її континентальному шельфі, у виключній (морській) економічній зоні.
Відповідно пп. 141.4.1 ст. 141 ПК України доходи, отримані нерезидентом із джерелом їх походження з України, оподатковуються в порядку і за ставками, визначеними цією статтею. Для цілей цього пункту такими доходами є: а) проценти, дисконтні доходи, що сплачуються на користь нерезидента, у тому числі проценти за позиками та борговими зобов`язаннями, випущеними (виданими) резидентом.
Згідно з п. 141.4.2 ст. 141 ПК України резидент або постійне представництво нерезидента, що здійснюють на користь нерезидента або уповноваженої ним особи (крім постійного представництва нерезидента на території України) будь-яку виплату з доходу з джерелом його походження з України, отриманого таким нерезидентом від провадження господарської діяльності (у тому числі на рахунки нерезидента, що ведуться в національній валюті), утримують податок з таких доходів, зазначених у підпункті 141.4.1 цього пункту, за ставкою в розмірі 15 відсотків (крім доходів, зазначених у підпунктах 141.4.3 - 141.4.6 та 141.4.11 цього пункту) їх суми та за їх рахунок, який сплачується до бюджету під час такої виплати, якщо інше не передбачено положеннями міжнародних договорів України з країнами резиденції осіб, на користь яких здійснюються виплати, що набрали чинності.
Отже, законодавством України передбачено, що оподаткуванню за ставкою 15 % підлягають виплачені резидентом на користь нерезидента доходи з джерелом його походження з України.
За змістом пункту 3.2 статті 3 ПК України, якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору.
Порядок застосування міжнародного договору України про уникнення подвійного оподаткування стосовно повного або часткового звільнення від оподаткування доходів нерезидентів із джерелом їх походження з України визначено ст. 103 ПК України.
Згідно з п. 103.2 ст. 103 ПК України особа (податковий агент) має право самостійно застосувати звільнення від оподаткування або зменшену ставку податку, передбачену відповідним міжнародним договором України на час виплати доходу нерезиденту, якщо такий нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу і є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України.
Положеннями п. 103.4 ст. 103 ПК України визначено, що підставою для звільнення (зменшення) від оподаткування доходів із джерелом їх походження з України є подання нерезидентом з урахуванням особливостей, передбачених пунктами 103.5 і 103.6 цієї статті, особі (податковому агенту), яка виплачує йому доходи, довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України (далі - довідка), а також інших документів, якщо це передбачено міжнародним договором України.
Відповідно до п. 103.5 ст. 103 ПК України довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Згідно з п. 103.6 ст. 103 ПК України у разі потреби така довідка може бути затребувана у нерезидента особою, яка виплачує йому доходи, або контролюючим органом під час розгляду питання про повернення сум надміру сплачених грошових зобов`язань на іншу дату, що передує даті виплати доходів.
У разі потреби особа, яка виплачує доходи нерезидентові, може звернутися до контролюючого органу за своїм місцезнаходженням (місцем проживання) щодо здійснення центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику, запиту до компетентного органу країни, з якою укладено міжнародний договір України, про підтвердження зазначеної у довідці інформації.
Отже, у момент виплати доходу достатньою підставою для застосування зниженої ставки податку є наявність довідки (або її нотаріально засвідченої копії), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України і така довідка видається компетентним (уповноваженим) органом відповідної країни, визначеним міжнародним договором України, за формою, затвердженою згідно із законодавством відповідної країни, і повинна бути належним чином легалізована, перекладена відповідно до законодавства України.
Між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр підписано Конвенцію про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи від 08.11.2012, яку ратифіковано 04.07.2013. Набрала чинності для України 07.08.2013.
За змістом положень зазначеної Конвенції (ст. 11 в редакції чинній, на момент виплати процентів за позикою), проценти, що виникають у Договірній Державі і сплачуються резиденту іншої Договірної Держави, можуть оподатковуватись у цій іншій Державі, якщо такий резидент є особою - фактичним власником таких процентів.
Однак такі проценти можуть також оподатковуватись у Договірній Державі, в якій вони виникають, і відповідно до законодавства цієї Держави, але якщо особа - фактичний власник процентів є резидентом іншої Договірної Держави,податок, що стягується таким чином, не повинен перевищувати 2 відсотків від загальної суми процентів. Спосіб застосування цих обмежень встановлюється компетентними органами Договірних Держав за взаємною домовленістю.
Термін «проценти» у випадку використання в цій статті означає дохід від боргових вимог будь-якого виду, незалежно від іпотечного забезпечення і незалежно від володіння правом на участь у прибутках боржника, і зокрема, дохід від урядових цінних паперів і дохід від облігацій чи боргових зобов`язань, у тому числі премії та винагороди, що сплачуються стосовно таких цінних паперів, облігацій та боргових зобов`язань.
Положення пунктів 1 і 2 цієї статті не застосовуються, якщо особа - фактичний власник процентів, яка є резидентом Договірної Держави, здійснює підприємницьку діяльність в іншій Договірній Державі, в якій виникають проценти, через розташоване в ній постійне представництво, і боргова вимога, на підставі якої сплачуються проценти, справді пов`язана з таким постійним представництвом. У такому випадку застосовуються положення статті 7 цієї Конвенції.
Водночас, право на застосування зменшеної ставки податку, передбачену відповідним міжнародним договором України, виникає, за умови одночасного виконання таких вимог:
- нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
- нерезиднт є бенефіціарним власником доходу.
Отже, право на застосування Нерезидентом зменшеної ставки податку, передбаченої відповідним міжнародним договором України, виникає за умови одночасного виконання таких вимог:
1) нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
2) нерезидентом надано довідку (або її нотаріально засвідчену копію), яка підтверджує, що нерезидент є резидентом країни, з якою укладено міжнародний договір України;
3) нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Такий висновок викладено Верховним Судом у постанові від 11 березня 2025 року у справі № 560/5190/24.
На сторінці 11-12 Акту, Відповідач визнає виконання умов, визначених в пп. 1-2 (факт наявності Конвенції та свідоцтва нерезидента за 2017-2018рр.) та не визнає бенефіціарний статус Нерезидента при отримані відсотків за позикою.
Відповідач стверджує про заниження Позивачем податку на доходи іноземних юридичних осіб під час виплати процентів по позикам Нерезиденту, оскільки Нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів, отриманих від Позивача на виконання умов Договорів позики. Тобто, претензія Відповідача обмежується тим, що за думкою Відповідача, не виконується умова з п. 3, а саме: Нерезидент є бенефіціарним власником доходу.
Але такі висновки контролюючого органу не відповідають фактичним обставинам справи.
За правилами п. 103.3 ст. 103 ПК України бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу для цілей застосування пониженої ставки податку згідно з правилами міжнародного договору України до дивідендів, процентів, роялті, винагород тощо нерезидента, отриманих із джерел в Україні (якщо відповідна умова передбачена міжнародним договором), вважається особа, що має право на отримання таких доходів та є вигодоотримувачем щодо них (має право фактично розпоряджатися таким доходом).
При цьому бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу не є юридична або фізична особа, навіть якщо така особа має право на отримання доходу, але є агентом, номінальним утримувачем (номінальним власником) або виконує лише посередницькі функції щодо такого доходу, про що, зокрема, можуть свідчити такі ознаки:
зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом, та/або зазначена особа передає отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи незалежно від способу оформлення такої передачі та зазначена особа не виконує суттєвих функцій, не використовує значні активи та не несе суттєві ризики в операції з такої передачі, та/або зазначена особа не має відповідних ресурсів (кваліфікованого персоналу, основних засобів у володінні або користуванні, достатнього власного капіталу тощо), необхідних для фактичного виконання функцій, використання активів та управління ризиками, пов`язаних з отриманням відповідного виду доходу, які лише формально покладаються (використовуються, приймаються) на зазначену особу у зв`язку із здійсненням операції з такої передачі.
Крім того, основою для розробки більшості міжнародних договорів про уникнення подвійного оподаткування є Модельна конвенція про уникнення подвійного оподаткування (надалі також - Модельна конвенція), яка відома як Типова конвенція Організації економічного співробітництва та розвитку (надалі також - ОЕСР) щодо податків на доходи і капітал. Модельна конвенція ОЕСР позиціонується як джерело уніфікованих рішень щодо найбільш поширених питань, які виникають у сфері міжнародного оподаткування та усунення подвійного оподаткування.
Угода не містить прямого посилання на Коментарі і Україна не є членом ОЕСР. Однак, відповідно до пункту 3.2 статті 3 Угоди при застосуванні цієї Угоди Договірною Державою будь-який термін, не визначений в Угоді, буде мати те значення, яке надається йому законодавством цієї Держави, щодо податків, на які поширюється Угода, якщо з контексту не випливає інше.
Відповідно до статті 31 Віденської конвенції про право міжнародних договорів (Україна приєдналась до згідно з Указом Президії Верховної Ради УРСР «Про приєднання до Конвенції із застереженнями та заявою» від 14 квітня 1986 року № 2077-XI) договір повинен тлумачитись добросовісно відповідно до їх звичайного значення, яке слід надавати термінам договору в їхньому контексті, а також у світлі об`єкта і цілей договору.
При цьому докладне визначення терміну «бенефіціарний власник» наведено в Коментарях до Модельної конвенції ОЕСР.
Термін «фактичний власник доходу» використовується не у вузькому технічному сенсі, а розуміється в контексті та світлі завдань і цілей Конвенції, включаючи уникнення подвійного оподаткування, попередження випадків ухилення від сплати податків та уникнення оподаткування.
Відповідно до п. 10.2. Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР (в перекладі на українську мову):
« 10.2. У цих різних прикладах (агент, номінальна особа, компанія-посередник, що діє як фідуціар або адміністратор), безпосередній одержувач частки не є «бенефіціарним власником», оскільки право цього одержувача використовувати та розпоряджатися часткою обмежене договірним або юридичним зобов`язанням передати отриманий платіж іншій особі. Таке зобов`язання зазвичай випливає з відповідних юридичних документів, але також може бути встановлено, що існує на основі фактів та обставин, які показують, що по суті одержувач явно не має права використовувати та розпоряджатися часткою без обмежень договірним або юридичним зобов`язанням передати отриманий платіж іншій особі.»
Цей тип зобов`язання не включатиме договірні або юридичні зобов`язання, які не залежать від отримання платежу прямим одержувачем, такі як зобов`язання, яке не залежить від отримання платежу та яке прямий одержувач має як боржник або як сторона фінансових операцій, або типові розподільчі зобов`язання пенсійних схем та колективних інвестиційних фондів, що мають право на договірні виплати відповідно до принципів пунктів 22-48 Коментаря до статті 1. Якщо одержувач відсотків має право використовувати та розпоряджатись відсотками без обмежень договірним або юридичним зобов`язанням передати отриманий платіж іншій особі, одержувач є «бенефіціарним власником» цих відсотків».
Отже, у випадках, які наводяться в Коментарях (агент, номінал, посередник тощо), безпосередній отримувач відсотків не вважається бенефіціарним власником, якщо право отримувача вільно розпоряджатись такими відсотками обмежено в силу наявності договірних або інших юридичних обов`язків передати отриманий платіж іншій особі. Такий обов`язок, зокрема, випливає з юридичних документів.
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду у постанові від 22 квітня 2021 року у справі № 640/8578/19 вказав на ознаки, які можуть вказувати на те, що особа-нерезидент не є кінцевим бенефіціарним власником доходу у вигляді процентів (судове рішення за аналогією, в частині процентів), якими є, зокрема:
1) відсутність фактичного самостійного здійснення господарської діяльності особою нерезидентом, яка зареєстрована в Державі, з якою Україною укладений договір про уникнення подвійного оподаткування, на відповідній території;
2) характер грошових потоків свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків, щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особоюнерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу;
3) мінімальний часовий інтервал між: укладенням договору (видачею позики) між резидентом та особою-нерезидентом, з Державною якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, а також договору (видачею позики) між останнім та третьою особою; отриманням доходу особою-нерезидентом, з Державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі;
4) відсутність диференційованих, що розрізняються умов договорів, правових документів, на підставі яких особа-нерезидент отримує дохід і в подальшому перераховує кошти;
5) вчинення дзеркальних, тобто ідентичних операцій між резидентом та особоюнерезидентом, що зареєстрована в Державі, з якою укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, та між останнім і третьою особою;
6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе третя особа, а не особа-нерезидент.
При цьому щодо операцій з виплати Позивачем процентів на користь Нерезидента зазначені ознаки не виконуються, про що детальніше зазначено нижче.
Щодо показників акту перевірки, на яких ґрунтуються висновки Відповідача
Відповідач робить висновки про транзит коштів, обґрунтовуючи це мінімальним часовим проміжком між отриманням доходу Нерезидентом, з державою якого укладено договір про уникнення подвійного оподаткування, і виплатою грошових коштів третій особі.
Проте, в Акті перевірки не проведено порівняльного аналізу дат отримання коштів від Позивача та дат здійснення подальшого переказу, щоб встановити часовий проміжок між здійсненими операціями.
В Додатку 4 до Акта перевірки вказано, що Позивач у 2017 році виплатив на користь Нерезидента проценти загальною сумою 64 899,88 дол. США наступними платежами:
25.01.2017р. – 16 324,87 дол. США
11.04.2017 – 16 013,74 дол. США
20.07.2017 – 16 191,67 дол. США
23.11.2017 – 16 369,60 дол. США
Однак, Відповідач не зазначає, що саме в ці дні (або найближчі) Нерезидент сплачував дзеркальні суми (відсотків) на власних позикодавців. В той же час, Відповідач констатує, що виплати відсотків не було у 2017р., а були лише в 2018 році, що, очевидно, має значний проміжок часу.
В Додатку 4 до Акта перевірки вказано, що Позивач у 2018 році виплатив на користь Нерезидента проценти загальною сумою 51 547,57 дол. США наступними платежами:
23.03.2018р. – 16 191,67 дол. США
16.04.2018р. – 16 059,16 дол. США
14.08.2018р. – 11 825,43 дол. США 
22.10.2018р. – 7 471,31 дол. США
За 2018 рік Відповідач також не вказує, що саме в ці дні (або найближчі) Нерезидент сплачував дзеркальні суми (відсотків) на власних позикодавців.
Отже, інформації про те, коли саме ці кошти були переказані Нерезидентом на користь власних кредиторів, в Акті перевірки не наводиться. В ньому міститься лише порівняння сум залишку коштів на рахунку станом на кінець 2017 року та станом на кінець 2018 року. Таке порівняння показало, що Нерезидент витратив отримані кошти на погашення відсотків за власними кредитами у 2018 році (стор. 8 Акту):
«Протягом 2018 року залишки коштів на рахунках компанії ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED зменшились на 971 968 дол. США та станом на кінець 2018 року складали 75 130 дол. США. Таким чином залишки коштів накопичені на рахунках на початок 2018 р. (1 047 098 дол. США), в тому числі за рахунок процентів, отриманих у 2017 році, також були використані для погашення/виплати відсотків кредиторам/позикодавцям».
Однак, висновок Відповідача про «постійний характер виплат з незначним діапазоном часу» не є належним чином обґрунтованим, адже, навіть без порівняння дат, узагальнена Відповідачем інформація вказує на те, що відсотки, отримані від Позивача у відповідному періоді (з 01.01.2017 по 31.12.2017), були витрачені в наступному році (протягом 2018 року), тобто через тривалий час.
Також, результат перевірки не відображає висновків про дотримання або недотримання якісного та кількісного критеріїв, в т. ч. не доведено арифметичної співставності операцій між виплатою доходу Позивачем на користь Нерезидента і подальшим перерахуванням сум грошових коштів від Нерезидента на користь третіх осіб.
Більше того, неможливо однозначно стверджувати, що виплата Нерезидентом в 2018 році відсотків за кредитами відбулася за рахунок відсотків, отриманих від Позивача, оскільки з відомостей, наведених в Акті перевірки, вбачається, що протягом 2017 року Нерезидент мав надходження на загальну суму 32 576 603 дол. США, які складаються із (стор. 7-8 Акту): повернення позик боржниками – 30 828 924 дол. США; отримання відсотків – 1 747 679 дол. США.
Тобто, частка отриманих від Позивача відсотків (116 447,45 дол. США) складала незначну частину від загальної суми надходжень коштів Нерезиденту (32 576 603 дол. США). Відповідно, сплату відсотків кредиторам у 2018 році Нерезидент міг здійснити за рахунок інших коштів, аніж ті, що були отримані у 2017 році від Позивача у вигляді відсотків.
Витрати ж протягом 2017 року Нерезидент здійснював не виключно на обслуговування боргових зобов`язань, а навпаки, більшість склали витрати, пов`язані із господарською діяльністю та спрямовані на придбання інвестицій у дочірні компанії. А погашення позик та сплата процентів за позиками склали лише 347 085 дол. США. Це підтверджується наступними даними з Акта перевірки (стор. 8 Акту): погашення позик – 843 293 дол. США придбання інвестицій у дочірні компанії – 32 359 450 дол. США сплата процентів за позиками – 347 085 дол. США надання позик позичальникам – 15 941 дол. США сплата податку – 12 691 дол. США.
Однак, щоб зробити висновок про транзитний характер операцій, Відповідач порівняв надходження 2017 року із витратами не 2017 року, а з витратами у більш віддаленому періоді. При цьому в Акті перевірки не обґрунтовуються причини обрання такого періоду, причини порівняння виключно залишків на рахунку станом на кінець 2017 та 2018 років та причини неврахування тієї обставини, що протягом 2018 року Нерезидент мав додаткові доходи, за рахунок яких міг покривати
витрати 2018 року (стор. 8 Акту):
отримання нових позик – 52 972 089 дол. США
надходження від продажу інвестицій – 3 060 000 дол. США
повернених позик боржниками – 1 688 000 дол. США
надходження від продажу фінансових активів – 915 000 дол. США
отримання відсотків – 52 600 дол. США.
Щодо транзитного характеру діяльності Нерезидента.
Висновки Відповідача щодо транзитного характеру діяльності Нерезидента є помилковими з огляду на те, що Позивач порівнює лише кошти Нерезидента, отримані від процентів за позикою, з сумою виплати власних процентів Позикодавцям. Порівнюючи лише показники кредиторської та дебіторської заборгованості на кінець кожного року Позивача.
Однак, у Нерезидента є власна господарська діяльність, яка генерує кошти та/або доходи. Саме за рахунок такої господарської діяльності Нерезидент виплачував власні проценти по позикам, що ігнорується та не досліджується Відповідачем.
З метою повного та об`єктивного дослідження обставин справи, Позивачем запитана у Нерезидента інформація щодо джерел надходження коштів, використаних для виплати процентів позикодавцям (Raimondas Tumenas, Agnes Tumenaites, Marina Pozniakova) та напрямків використання отриманих відсотків за кредитами від ТОВ «С І А» протягом 2017-2018рр.
Нерезидентом надана запитувана інформація листом від 02.02.2026р. (копія надається з перекладом). Також Нерезидентом надана фінансова звітність за 2017- 2018рр., показники якої доводять факт здійснення господарської діяльності Нерезидентом та наявності прибутку (додаються до позиву).
Щодо виплат на користь Raimondas Tumenas.
На сторінці 5 Акту перевірки Відповідач вказує про виплату від Нерезидента на користь Raimondas Tumenas 800 тис. євро нібито за рахунок процентів, отриманих від Позивача, але вже у 2018 році.
Але це не відповідає дійсності, адже Нерезидент не здійснював перерахування отриманих від Позивача процентів на користь своїх бенефіціарних власників.
Натомість, Нерезидент здійснював виплати на користь Raimondas Tumenas за рахунок надходжень, отриманих від продажу інвестиційних сертифікатів та корпоративних прав. Даний факт підтверджується п. 1.1. листа Нерезидента від 02.02.2026р.
Враховуючи вищевикладене, Нерезидент отримав від продажу сертифікатів та корпоративних прав, що є звичайною господарською діяльністю Нерезидента, на 659 705 євро більше, ніж перерахував коштів на користь Raimondas Tumenas.
Таким чином, Нерезиденту не треба було використовувати кошти, отримані, як проценти від Позивача, з метою їх виплати Raimondas Tumenas, оскільки для таких виплат цілком вистачало коштів, отриманих від звичайної господарської діяльності Нерезидента, від продажу сертифікатів та корпоративних прав.
З урахуванням викладеного вище, висновок Відповідача про виплату коштів від Нерезидента на користь Raimondas Tumenas саме за рахунок процентів, отриманих від Позивача, не відповідає фактичним обставинам справи.
Отже, виплата процентів здійснена за рахунок надходжень за продаж інвестиційних сертифікатів, за продаж корпоративних прав, за рахунок надходження нового кредиту.
Щодо виплат на користь Marina Pozniakova.
Відповідач стверджує про виплату Нерезидентом 523 158,29 дол. США та 1 368 000 євро на користь Marina Pozniakova за рахунок процентів, отриманих від Позивача.
Однак, Нерезидент здійснював виплати на користь Marina Pozniakova за рахунок отриманого нового кредиту. Даний факт підтверджується п. 1.3. листа Нерезидента від 02.02.2026р.
При цьому, Нерезидент отримав більшу суму нового кредиту, ніж виплатив кредит та відсотки на користь Marina Pozniakova. Тому у Нерезидента не було потреби здійснювати виплати Marina Pozniakova за рахунок процентів, отриманих від Позивача.
Враховуючи вищевикладене, висновок Відповідача про транзитний характер діяльності Нерезидента та відсутність у нього бенефіціарного статусу отримувача доходу із джерелом походження з України, не відповідає фактичним обставинам справи.
Отже, виплата процентів здійснена за рахунок надходження від нового кредиту/ позики.
Щодо виплат Нерезидентом на користь власних бенефіціарів
При цьому виплата Нерезидентом коштів на користь своїх бенефіціарів за рахунок доходу, отриманого від продажу інвестиційних сертифікатів та корпоративних прав і нового кредиту – це звичайна господарська діяльність, тому що бенефіціари ставали власниками Нерезидента та надавали кредити Нерезиденту з метою інвестицій у корпоративні права та інвестиційні сертифікати та отримання економічної вигоди від таких інвестицій.
Крім того, такі виплати від Нерезидента на користь бенефіціарів не мають жодного відношення до господарських відносин між Нерезидентом та Позивачем, адже виплати здійснюються не за рахунок процентів, отриманих від Позивача, а як чітко зазначено у листі Нерезидента від 02.02.2026р., за рахунок операцій звичайної господарської діяльності Нерезидента. Тому посилання Відповідача на такі виплати на користь бенефіціарів є нерелевантними для вирішення питання щодо бенефіціарного статусу Нерезидента щодо процентів, отриманих від Позивача.
Так, зокрема, концепція бенефіціарного отримувача доходу для цілей уникнення подвійного оподаткування пов`язана саме з фактичним отримувачем конкретного доходу, походженням з України, а не з визначенням кінцевих учасників (власників) нерезидента.
Тобто, концепція призначена для визначення фактичного отримувача доходу з України. Натомість, Відповідач намагається в Акті довести, що у Нерезидента є кінцеві бенефіціари, на користь яких він здійснює виплату доходу. Але виплата доходу на користь своїх бенефіціарів за рахунок інших надходжень, що не пов`язані з Позивачем, немає ніякого відношення до концепції бенефіціарного власника доходу, походженням з України.
Таким чином, Відповідач застосовує нерелевантні аргументи. Такий висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 24.06.2025 у справі № 120/10439/24.
Отже, Відповідачем не наведено жодних конкретних доказів наявності обов`язків щодо перерахування отримуваних процентів Нерезидентом на користь третіх осіб з посиланням на договори / інші документи, конкретні умови, дати та суми.
Щодо використання Нерезидентом процентів, отриманих від Позивача.
Натомість, Нерезидент використовував проценти, отримані від Позивача для фінансування адміністративних та операційних витрат, для придбання корпоративних прав, для погашення кредиту іншій компанії нерезиденту, тобто для здійснення своєї основної діяльності, що підтверджується п. 2.1. листа Нерезидента від 02.02.2026р.
При цьому Kerolat не є акціонером Нерезидента, тому виплати на його користь не свідчать про транзитний характер діяльності Нерезидента.
Оскільки Нерезидент витрачав проценти, отримані від Позивача, на оплату адміністративних витрат, придбання корпоративних прав та погашення кредиту (своєї операційної діяльності), немає підстав для висновку про те, що Нерезидент не є бенефіціарним отримувачем доходу, походженням з України, у вигляді процентів.
Таким чином, Відповідач безпідставно не врахував напрямки витрачання Нерезидентом коштів, отриманих від Позивача, адже це повністю спростовує висновок Відповідача щодо небенефіціарності Нерезидента в частині отриманих від Позивача процентів.
Щодо перевищення суми отриманих позик над наданими
На стр. 8 Акту зроблений такий висновок:
«у наступних роках, заборгованість за отриманими позиками перевищує заборгованість за наданими позиками, що свідчить про залучення компанією «ELAKOL DEVELOPMENTS LIMITED» сторонніх коштів для надання кредитів українським підприємствам.
Отже, вищевказане свідчить про наявність юридичних та фактичних обов`язків щодо подальшого перерахування отримуваних процентів особою-нерезидентом третій особі та відсутність у особи-нерезидента можливості самостійного прийняття рішення щодо долі отримуваного доходу та контролю щодо отримуваного доходу».
Однак, як зазначено вище, Нерезидент фактично витрачав отримані від Позивача проценти на власну господарську діяльність: на покриття своїх адміністративних витрат, на придбання корпоративних прав, на повернення тіла позики тощо, що є звичайною господарською діяльністю будь-якого суб`єкта господарювання, а не лише на «подальше перерахування отриманих процентів третім особам».
При цьому Відповідачем не наведено жодних конкретних доказів наявності обов`язків щодо перерахування отримуваних процентів Нерезидентом на користь третіх осіб з посиланням на договори / інші документи, конкретні умови, дати та суми - в Акті про це зазначено у формі загальних висновків без конкретики. Між тим, числові показники, які наведені вище, у листі Нерезидента від 02.02.2026р. та у фінансовій звітності нерезидента за 2017 рік та 2018 рік, прямо свідчать про те, що Нерезидент сплачував кошти на користь третіх осіб за рахунок інших джерел, а не за рахунок процентів, отриманих від Позивача.
Відповідно, Відповідачем не встановлено та не підтверджено, що 100% отриманих процентів від Позивача Нерезидент в той же день (в короткий проміжок часу) дзеркальною (ідентичною) сумою перераховував на погашення власних процентів за позикою.
Тобто, відповідно до фактичних даних, Нерезидент погашав свою заборгованість перед третіми особами, в тому числі, за рахунок продажу корпоративних прав та інвестиційних сертифікатів, а не за рахунок процентів, отриманих з України. Крім того, навіть в Акті вказано, що Нерезидент погашав свою заборгованість перед бенефіціарами, шляхом отримання від них нових позик, сума яких значно перевищувала розмір процентів, отриманих від Позивача. Саме це підтверджує факт, зазначений в Акті перевірці, а саме, що розмір наявної кредиторської заборгованості Нерезидента перевищував дебіторську заборгованість за виданими позиками.
Враховуючи вищевикладене, висновки Відповідача суперечать фактичним обставинам справи, а тому є помилковими.
Зазначені вище висновки підтверджуються постановою Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 560/12637/24.
На підставі зазначеного вище, Нерезидент не має ознак транзитності в розумінні актуальної судової практики Верховного Суду та Коментарів до Модельної конвенції ОЕСР.
Відповідно до ч. 5 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.
Щодо дзеркальності умов договорів позики з отримання позики та надання позики Нерезидентом.
Надаємо копії договорів між Нерезидентом з його позикодавцями, які не містять дзеркальних умов договору позики/кредиту при порівняні з умовами договорів позики з Позивачем, а саме надаються:
1. Копія Договору позики між Нерезидентом та Kerolat Holding Limited від 23.12.2014р., додаткові угоди від 23.12.2014р., від 17.11.2015р., від 10.08.2016р., від 02.01.2018р., від 29.03.2018р., від 30.06.2018р.
2. Копія Договору позики між Нерезидентом та Raimondas Tumenas від 01.10.2012р., додаток від 31.12.2017р., договір позики від 27.04.2018р.
3. Копія Договору позики від 29.11.2013р. між Нерезидентом та Marina Pozniakova, додаток до договору 11.10.2018; Договір позики від 11.10.2018р.
Зазначені договори разом із додатками до них підтверджують факт отримання Нерезидентом позик в інші періоди, ніж були надані Нерезидентом позики як Позикодавцем, різні умови договорів, що спростовує факт дзеркальності та ідентичності договорів позики при її отриманні та виданні.
Підтвердження бенефіціарного статусу Нерезидента.
Нерезидентом були виконані описані в ст. 103.3. ПК України вимоги, що підтверджується, зокрема:
проценти, отримані від Позивача, Нерезидент використовував для фінансування своїх адміністративних та операційних витрат, придбання корпоративних прав, та частково для погашення кредиту на користь іншої компанії-нерезидента, тобто для здійснення своєї основної діяльності (що підтверджується листом Нерезидента від 02.02.2026р.);
Суми виплачених Позивачем процентів на користь Нерезидента є значно меншими за суми за зобов`язаннями з виплати Нерезидентом процентів за позиками, отриманими від власних учасників. Відповідач на стор. 12 Акту підтверджує, що компанія (Нерезидент) отримувала незначні доходи у вигляді відсотків за наданими позиками, в той же час компанія (Нерезидент) отримувала інші доходи;
Нерезидент орендує приміщення та має кваліфікований персонал для здійснення своєї господарської діяльності (що підтверджено Актом на стор. 5 Акту);
Нерезидент отримав за 2017 рік прибутку до оподаткування у розмірі – 1 819 874 доларів США за результатами власної господарської діяльності, в 2018 році - 1 385 663 доларів США (що підтверджується фінансовою звітністю Нерезидента за 2017 та 2018рр.).
На користь того, що отримання прибутку Нерезидентом є підтвердженням статусу бенефіціарного власника, свідчить й висновок, зазначений в постанові Верховного Суду від 11.09.2025 у справі №420/11672/24.
Отже, Позивачем надано інформацію та документи, які підтверджують, що Нерезидент мав право на самостійне розпорядження отриманими від Позивача коштами та може вважатись бенефіціарним власником для цілей застосування пільгової ставки податку за Конвенцією між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податків на доходи.
Те, що Нерезидент є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, походженням з України, підтверджується також наступними документами:
1. Сертифікованою аудиторською компанією CEA Audit (Кіпр), яка здійснювала аудит Нерезидента та докладно вивчала рух грошових потоків, - у висновку від 27.08.2025р. (далі – Висновок), копія якого додається до позову (з нотаріально завіреним перекладом українською мовою).
Той факт, що висновки локальних аудиторів повинні враховуватись під час визначення статусу бенефіціарного власника, підтверджується й Верховним Судом, зокрема, у постанові від 16.09.2022 р. у справі № 826/10189/18.
Листом-підтвердженням Нерезидента Elakol Developments Limited від 14.11.2025, згідно якого:
- Компанія здійснює реальну господарську діяльність у Республіці Кіпр та є платником податку на прибуток щодо процентного доходу, отриманого за Договором позики.
- Компанія є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) процентного доходу, отриманого від ТОВ «С І А» за Договором позики.
- Повноваження Компанії щодо управління отриманими процентами ніколи не були обмежені.
- Компанія ніколи не мала будь-яких договірних чи інших зобов`язань перед третіми особами щодо перерахування процентного доходу, отриманого від ТОВ «С І А» за Договором позики.
- Компанія мала повне право розпоряджатися відповідним процентним доходом на власний розсуд для забезпечення власної операційної діяльності.
- Компанія отримувала процентний дохід за Договором позики від свого імені та не від імені будь-якої третьої особи. У зв`язку з вищезазначеною позикою Компанія ніколи не діяла як агент чи посередник будь-якої іншої компанії/особи та ніколи не виконувала функції посередника щодо процентів, отриманих за Договором позики.
Крім того Нерезидентом отримано два запити Міністерства фінансів Республіки Кіпр, на які представником Нерезидента у особі юридичної фірми «Кінаніс» надано деталізовані відповіді, що підтверджується наданими копіями з перекладом, а саме:
- копія запиту Міністерства фінансів Республіки Кіпр до «Елакол Девелопментс Лімітед» про надання інформації від 11.11.2020р. з перекладом українською мовою.;
- копія запиту Міністерства фінансів Республіки Кіпр до «Елакол Девелопментс Лімітед» про надання інформації від 12.12.2024р. з перекладом українською мовою.; - копія відповіді юридичної фірми «Кінаніс» від 18.12.2020р. на запит Міністерства фінансів Республіки Кіпр з перекладом українською мовою.;
- копія відповіді юридичної фірми «Кінаніс» від 21.01.2025р. на запит Міністерства фінансів Республіки Кіпр з перекладом українською мовою.
Щодо різноманітних видів діяльності Нерезидентів Як зазначено вище, Нерезидент отримує дохід не лише від надання позик, але й від продажу корпоративних прав та інвестиційних сертифікатів, а також від інших видів діяльності. Таким чином, отримання процентів від Позивача не є єдиним видом діяльності Нерезидента.
Це свідчить про бенефіціарний статус Нерезидента, як отримувача доходу. Такий висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 420/11672/24.
Щодо арифметичної співставності процентів, отриманих Нерезидентом від Позивача, та сум, виплачених Нерезидентом на користь третіх осіб. 
У постанові Верховного Суду від 12.08.2025 р. У справі № 560/12637/24 зазначено наступне:
«Для того щоб нерезидент визнавався бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу, такий нерезидент не повинен виконувати «транзитну» роль (бути виключно посередником) у русі коштів. Як зазначено в розділі цієї постанови «Правове регулювання», нормативно закріпленою ознакою посередницької функції нерезидента є, зокрема, те, що зазначена особа не має достатньо повноважень або у випадку, підтвердженому фактами та обставинами, не має права користуватися та розпоряджатися таким доходом.
Якісною стороною цього критерію є відсутність кореспондуючого обов`язку передати права на дохід третій особі (самостійне визначення нерезидентом економічної долі доходу).
Кількісний критерій полягає у тому, що компанія нерезидент не повинна передавати отриманий дохід або переважну його частину на користь іншої особи (незалежно від способу оформлення такої передачі).
Вказаний критерій передбачає обов`язок контролюючого органу довести співставність, в тому числі арифметичну, операцій між виплатою доходу з української компанії на користь нерезидента і подальшого перерахування сум грошових коштів з компанії нерезидента - встановити «транзитний» характер компанії-нерезидента за фактичними обставинами, а також дослідити обставини справи відносно господарської діяльності компанії-нерезидента з урахуванням особливостей її провадження.»
Між тим, Відповідачем не доведена будь-яка співставність між процентами, які Нерезидент отримав від Позивача, та сумами, які були виплачені Нерезидентом на користь третіх осіб - у розрізі сум та дат.
Щодо витрачання коштів, отриманих від Позивача Вище зазначені напрямки витрачення процентів, отриманих Нерезидентом від Позивача, а саме: на адміністративні витрати, придбання корпоративних прав та інше, а не на виплату процентів бенефіціарам Нерезидента.
Це свідчить про бенефіціарний статус Нерезидента, як отримувача доходу. Такий висновок підтверджується постановою Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 420/11672/24.
Щодо джерел походження коштів у Нерезидента для надання позики Позивачу.
Відповідач вважає, що залучення Нерезидентом фінансування від третіх осіб для надання позики Позивачу свідчить про транзитний характер діяльності Нерезидента. Але такі висновки та логіка спростовуються постановою Верховного Суду від 11.09.2025 у справі № 420/11672/24.
Отже, саме по собі залучення фінансування Нерезидентом від третіх осіб (кредиторів) жодним чином не вказує на відсутність у Нерезидента статусу бенефіціарного власника процентів чи відсутність права розпоряджатися отриманими процентами.
Щодо спільних бенефіціарних власників Нерезидента та Позивача.
Відповідач вважає, що спільні бенефіціарні власники Нерезидента та Позивача є доказом того, що Нерезидент не є бенефіціаром отриманих процентів. Але такі висновки та логіка спростовуються постановою Верховного Суду від 24.06.2025 у справі № 120/10439/24.
Отже, для встановлення наявності чи відсутності статусу бенефіціарного (фактичного) отримувача (власника) доходу пов`язаність осіб та корпоративна структура правового значення не має.
Щодо обов`язку контролюючого органу доведення факту відсутності бенефіціарного статусу.
Верховний Суд у постанові від 21.03.2018 у справі №803/1005/17 відзначив, що чинним законодавством не передбачено ні уповноваженого органу, ні форми звітності, на підставі яких резидент міг би документально підтвердити фактичне право на одержання доходу (статус бенефіціарного власника). Водночас у разі заперечення обставин щодо бенефіціарного власника, обов`язок доказування зворотного в силу положень Кодексу адміністративного судочинства України покладається на контролюючий орган, як на суб`єкта владних повноважень.
В іншій постанові від 14.08.2018 року у справі № 817/1045/17 Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду аналізуючи подібні правовідносини, стороною яких виступала компанія тієї ж інвестиційної групи, зазначив, що "[…] проценти за користування позикою були перераховані на рахунок нерезидента - ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, Кіпр, а відповідачем, всупереч вимог процесуального Закону, не було надано доказів того, що вказаний нерезидент не має повноважень визначати подальшу економічну долю такого доходу у вигляді відсотків, тобто не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем доходу, а з наданих позивачем доказів, що наявні в матеріалах справи, не вбачається, що вказана компанія має будь - які зобов`язання щодо подальшого перерахування отриманого доходу (його більшої частини) іншому нерезиденту, як відсутні і будь-які обмеження щодо самостійного визначення подальшої економічної долі вказаного доходу, суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про необґрунтованість доводів контролюючого органу, що нерезидент - ATS AGRIBUSINESS INVESTMENTS LIMITED, Кіпр, не є бенефіціарним (фактичним) отримувачем (власником) доходу у вигляді процентів за користування позикою, а відтак і безпідставність доводів контролюючого органу, щодо необхідності оподаткування виплаченого вказаній компанії доходу у вигляді відсотків за загальним правилом в розмірі 15%.".
Щодо презумпції правомірності рішень платника .
Верховний Суд, застосовуючи презумпцію правомірності рішень платника податку в своїй судовій діяльності, зокрема у постанові від 05.10.2023 у справі № 300/2906/2211, зауважує, що:
«Мова йде про порядок вирішення ситуацій, у яких стикаються (конфліктують) інтереси платника податків і контролюючого органу, а норми податкового права, що регулюють такі правовідносини, прямо чи внаслідок їх тлумачення, а також у своїй сукупності, не є однозначними та допускають множинне трактування їхніх прав та обов`язків, внаслідок якого можливе вирішення справи як на користь платника, так і проти нього. […] Сама юридична конструкція норми пункту 56.21 статті 56 ПК України дає підстави стверджувати, що презумпція застосовна не лише у ситуації прямої суперечності норм, але й у будь-якій іншій ситуації невизначеності в процесі правозастосування. Для її застосування необхідно і достатньо виявлення двох або більше альтернативних варіантів правомірної поведінки, обравши найвигідніший для себе з яких, платник має почуватися захищеним від можливих негативних наслідків як з боку контролюючого органу, так і суду».
На підставі зазначеного вище, враховуючи всі ознаки та документальні підтвердження, зазначені вище, Нерезидент Elakol Developments Limited є бенефіціарним власником доходу з джерелом походження з України у вигляді процентів, зокрема:
1) Нерезидент Elakol Developments Limited самостійно здійснює господарську діяльність на території Республіки Кіпр та отримує прибутки від господарської діяльності;
2) характер грошових потоків свідчить про відсутність юридичних та фактичних обов`язків, щодо подальшого перерахування отриманих процентів Нерезидент Elakol Developments Limited третім особам, Нерезидент Elakol Developments Limited самостійно приймає рішення щодо долі отримуваного доходу, відсутній контроль інших осіб щодо отримуваного доходу;
3) наявний розрив у часі між укладенням договору (видачею позики) між резидентом та Нерезидент Elakol Developments Limited, а також договору (видачею позики) між Нерезидентом Elakol Developments Limited та третьою особою; отриманням доходу Нерезидентом Elakol Developments Limited і виплатою грошових коштів третій особі;
4) Нерезидент Elakol Developments Limited отримує доходи також з інших джерел, крім отримання відсотків;
5) отримання та виплата відсотків не є дзеркальними правочинами;
6) фактичні ризики, пов`язані із наданням позики резиденту, несе саме Нерезидент Elakol Developments Limited, а не третя особа;
7) у Нерезидента наявний достатній рівень substance (економічна присутність) для здійснення операційної діяльності на Кіпрі та для здійснення діяльності з надання Позивачу позики;
8) проценти, отримані від Позивача, Нерезидент використовував для фінансування адміністративних та операційних витрат, для придбання корпоративних прав, для погашення кредиту на користь іншої компанії-нерезидента, тобто для здійснення своєї основної операційної діяльності, а не для погашення відсотків по кредитам акціонерам;
9) статус бенефіціарного отримувача доходу Нерезидента підтверджено сертифікованою аудиторською компанією CEA Audit (Кіпр), яка здійснювала аудит Нерезидента, а також Листом Нерезидента Elakol Developments Limited від 14.11.2025р.;
10) є самостійною юридичною особою, не залежною у процесуальному чи матеріально-правовому аспекті від інших суб`єктів, є резидентом Республіки Кіпр відповідно до Конвенції між Урядом України і Урядом Республіки Кіпр про уникнення подвійного оподаткування та запобігання податковим ухиленням стосовно податку на доходи, та Відповідачем не доведено, що Нерезидент Elakol Developments Limited не є бенефіціарним (фактичним) власником доходу отриманого від Позивача.
Щодо застосування штрафу у розмірі 25%.
У ППР Відповідачем застосовано штрафну санкцію у розмірі 25%. Однак, Акт містить лише зафіксоване виявлене контролюючим органом порушення та не містить будь-які висновки щодо наявності умислу в діях платника податків, а також посилання на обставини, які вказують на наявність саме такої кваліфікуючої ознаки.
Відповідно до п. 112.1., 112.2., 112.7. ПКУ:
« 112.1. Особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинення податкового правопорушення за умови наявності в її діянні (дії або бездіяльності) вини, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
112.2. Особа вважається винною у вчиненні правопорушення, якщо буде встановлено, що вона мала можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжила достатніх заходів щодо їх дотримання.
Вжиті платником податків заходи щодо дотримання правил та норм податкового законодавства вважаються достатніми, якщо контролюючий орган не доведе, що, вчиняючи певні дії або допускаючи бездіяльність, за які передбачена відповідальність, платник податків діяв нерозумно, недобросовісно та без належної обачності.
112.7. У разі якщо контролюючий орган не доведе, що платник податків мав можливість для дотримання правил та норм, за порушення яких цим Кодексом передбачена відповідальність, проте не вжив достатніх заходів щодо їх дотримання, платник податків не може бути притягнутий до відповідальності за таке порушення. Положення цього пункту застосовуються виключно в разі, якщо умовою притягнення до фінансової відповідальності за податкове правопорушення є наявність вини платника податків.
Порядок доведення обставин, за яких особа може бути притягнута до фінансової відповідальності за вчинене податкове правопорушення, в межах судового провадження визначається процесуальним законодавством.
Усі сумніви щодо наявності обставин, за яких особа може бути притягнута до відповідальності за порушення податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за яким покладено на контролюючий орган, трактуються на користь такої особи».
Отже, на підставі зазначених вище норм, обов`язок щодо доведення вини платника податків покладено на контролюючий орган. 
Також, відповідно до п. 109.1. ПКУ:
«Податковим правопорушенням є протиправне, винне (у випадках, прямо передбачених цим Кодексом) діяння (дія чи бездіяльність) платника податку (в тому числі осіб, прирівняних до нього), контролюючих органів та/або їх посадових (службових) осіб, інших суб`єктів у випадках, прямо передбачених цим Кодексом.
Діяння вважаються вчиненими умисно, якщо існують доведені контролюючим органом обставини, які свідчать, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених цим Кодексом та іншим законодавством, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи».
На підставі зазначеного вище, відповідно до абз. 2 п. 109.1 ПКУ вина Платника доводиться шляхом доведення наміру в діях його посадових осіб, тобто через внутрішнє психічне ставлення посадових осіб до порушення.
Посадові особи Позивача не мали намірів вчинити порушень чинного законодавства України, завжди діяли сумлінно, розумно, добросовісно та обачно.
Стягнення за порушення трудової дисципліни до посадових осіб, відповідальних за період проведення перевірки, не було застосовано.
Відповідач не зазначає доводів і доказів, які б свідчили про наявність підстав для притягнення Позивача до відповідальності на підставі саме пункту 125- 1.2. ПКУ.
Зазначені вище висновки щодо доведення вини підтверджуються судовою практикою.
Зокрема, згідно постанови Верховного Суду від 12.12.2024 у справі № 160/8990/22:
«В Акті камеральної перевірки лише зафіксоване виявлене контролюючим органом порушення позивачем вимог підпункту 215.3.4 пункту 215.3 статті 215, підпункту 229.8.12 пункту 229.8 статті 229 ПК України, і процитовано пункти 109.1 статті 109, 112.2 статті 112, 123.4 і 123.5 статті 123 ПК України. Натомість, відсутні будь-які висновки щодо наявності умислу в діях платника податків, а також посилання на обставини, які вказують на наявність саме такої кваліфікуючої ознаки.
За таких обставин, колегія суддів вважає обґрунтованими висновки судів попередніх інстанцій, що накладення на позивача штрафної санкції у підвищеному розмірі на підставі пункту 123.5 статті 123 ПК України відбулося з порушенням вимог податкового законодавства. Обставини, на які посилався контролюючий орган під час судового розгляду справи щодо наявності в діях позивача умислу, ґрунтуються на припущеннях, які не підтверджені належними і допустимими доказами. Відповідно, такі обставини не можуть свідчити про те, що платник податків удавано, цілеспрямовано створив умови, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, установлених ПК України.
Таким чином, оцінюючи доводи ГУ ДПС, викладені в касаційній скарзі в цій частині, враховуючи наявність низки висновків Верховного Суду, колегія суддів вважає, що у цій конкретній справі викладені в Акті камеральної перевірки обставини не дають підстав для юридичної кваліфікації діяння позивача як умисного, за яке відповідальність передбачена пунктом 123.5 статті 123 ПК України.
Натомість, як зазначав Верховний Суд зокрема у постановах від 05 жовтня 2023 року у справі № 520/14773/21, від 16 липня 2024 року у справі №440/2936/23, за умови не доведення наявності в діях платника податків умислу, з урахуванням висновків Акта камеральної перевірки та обставин справи, суди мають повноваження частково скасувати податкове повідомлення-рішення із зміною ставки штрафу в межах однієї об`єктивної сторони, суб`єкта та об`єкта правопорушення, що не може розглядатися як втручання у дискреційні повноваження контролюючого органу або перебирання на себе його функцій. У такому випадку лише уточняється правильна кваліфікація діяння платника податків в межах одного складу податкового правопорушення та правильна ставка штрафної санкції».
Відповідно до постанови Верховного Суду від 16.07.2024 у справі № 440/2936/23:
«Як уже зазначалось вище, саме на контролюючий орган закон покладає обов`язок із доведення вини платника податків для кваліфікації вчиненого ним діяння як умисного. При цьому саме акт перевірки є носієм доказової інформації щодо виявленого порушення. Суди попередніх інстанцій встановили, що за змістом акта камеральної перевірки відповідач обґрунтовує наявність умисного порушення платником податків строків сплати податкового зобов`язання виключно тим, що ТОВ «ТАШАНЬ» самостійно його задекларувало і було обізнане з термінами його сплати.
На переконання суду касаційної інстанції, такі доводи ГУ ДПС не можуть свідчити саме про удаване й цілеспрямоване створення умов, які не можуть мати іншої мети, крім як невиконання або неналежне виконання вимог, як того вимагає пункт 109.1 статті 109 ПК України для визнання діяння умисним. Водночас, інших доводів і доказів, які б свідчили про наявність підстав для притягнення позивача до відповідальності на підставі саме пункту 124.2 статті 124 ПК України, акт камеральної перевірки не містив».
Отже, штраф у розмірі 25%, як за умисне порушення, Відповідачем застосовано неправомірно.
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі.
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України до судових витрат належить судовий збір. Позивачем було сплачено судовий збір у розмірі 6187,71 грн, що підтверджується відповідною квитанцією.
Статтею 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Питання про розподіл витрат на правничу допомогу не вирішується судом, оскільки позивачем не надано докази їх фактичного понесення.
Керуючись статтями 9, 14, 73, 74, 75, 76, 77, 78, 90, 143, 242- 246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
в и р і ш и в:
1. Позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.
2. Визнати протиправним та скасувати в повному обсязі податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС у м. Києві від 02.01.2026 № 0001002303, форми «Д», яким встановлено заниження податку на прибуток іноземних юридичних осіб у розмірі 412 514 грн. та нараховано штрафні санкції на суму 103 128,50 грн.
3. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань з Головного управління ДПС у м. Києві на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ "С І А"(ЄДРПОУ 32669923) витрати по сплаті судового збору в розмірі 6187 (шість тисяч сто вісімдесят сім) гривень 71 (сідмедесят одна) копійок.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Терлецька О.О.