Справа № 577/2868/26
Провадження № 2/577/1622/26  

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

27 серпня 2026 року 

Конотопський міськрайонний суд Сумської області в складі:
головуючого судді Логіна Є.В.,
секретаря судового засідання Скляр О.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду м. Конотоп, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
в с т а н о в и в :

ТзОВ «Бізнес Позика» звернулось до суду із позовною заявою , в якій просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 563207-КС-001 від 24.10.2025 в розмірі 81 360 грн. та понесені судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 24.10.2025 між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 563207-КС-001, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній на банківську картку НОМЕР_1 , вказану ним особисто при заповнення анкетних даних, отримав 24000 грн. на строк 24 тижні, зі стандартною фіксованою процентною ставкою 1% за кожен день користування кредитом. 
Відповідач свої зобов`язання перед ТзОВ «Бізнес Позика» належним чином не виконував, внаслідок чого у нього виникла заборгованість, яка станом на 05.05.2026 становить 81360 грн., та складається з 24000 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 40560 грн. простроченої заборгованості по процентам, 12000 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 4800 грн. прострочених платежів за комісією.
Відповідач в добровільному порядку заборгованість не погашає, внаслідок чого ТзОВ «Бізнес Позика» змушене звернутись до суду.
Ухвалою судді від 28.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням сторін.
Представник позивача подав клопотання про розгляд справи без його участі, позов підтримує в повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи у разі повторної неявки відповідача.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання повторно не з`явився з невідомих суду причин, хоча належним чином повідомлявся про час та місце слухання справи, що стверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення, які повернулись на адресу суду із відміткою «адресат відсутній ». 
В силу вимог пунктів 3, 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України, а також правових висновків, викладених у Постановах ВС від 21 грудня 2022 року у справі № 757/15603/19 (провадження № 61-7187св22), 30 листопада 2022 року у справі № 760/25978/13-ц (провадження № 61-6788св22), 31 серпня 2022 року у справі № 760/17314/17), судова повістка вважається врученою в день проставлення у поштовому повідомленні вищевказаної відмітки, відтак суд вважає, що відповідач повідомлений належним чином про дату та місце розгляду справи. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Оскільки в матеріалах справи достатньо доказів для розгляду справи без його участі, представник позивача не заперечує проти заочного розгляду справи, суд у відповідності до вимог ст.ст. 280-282 ЦПК України вважає за можливе заслухати справу на підставі наявних доказів та ухвалити заочне рішення.
Згідно ч.2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.
Судом встановлено, 24.10.2025 між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 563207-КС-001, у формі електронного документу з використанням електронного підпису, відповідно до якого останній на банківську картку НОМЕР_1 , вказану ним особисто при заповнення анкетних даних, отримав 24000 грн. на строк 24 тижні, зі стандартною фіксованою процентною ставкою 1% за кожен день користування кредитом. 
Відповідно до ч.ч.1, 3, 4, 7ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або іншому порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами Законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеномуст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Відповідно до п.6 ч.1ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Зі своєї сторони ТзОВ «Бізнес Позика» направлено ОСОБА_1 через телекомунікаційну систему одноразовий ідентифікатор UA-6379, на номер телефону НОМЕР_2 , що зазначено позичальником у своїй анкеті в особистому кабінеті, котрий боржником було введено/відправлено.
24.10.2025 ОСОБА_1 прийняв пропозицію (оферту) щодо укладення договору № 563207-КС-001 про надання кредиту, на умовах визначених офертою.
Таким чином, 24.10.2025 року між ТзОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_2 було укладено договір № 563207-КС-001 про надання кредиту, підписаний одноразовим ідентифікатором у порядку, визначеному статтею 12 Законом України «Про електронну комерцію».
ТОВ ТзОВ «Бізнес Позика» свої зобов`язання за договором кредиту виконало, та надало позичальнику грошові кошти в розмірі 24000 грн шляхом перерахування на банківську картку позичальника № НОМЕР_1 , котру позичальником вказано при заповнені анкетних даних в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою про перерахування коштів. 
Оскільки відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання перед ТзОВ «Бізнес Позика» не виконав належним чином, у нього виникла заборгованість перед позивачем.
Згідно наданого позивачем розрахунку, така станом на 05.05.2026 становить 81360 грн., та складається з 24000 грн. простроченої заборгованості за тілом кредиту, 40560 грн. простроченої заборгованості по процентам, 12000 грн. заборгованості по відсотках відповідно до ст. 625 ЦК України, 4800 грн. прострочених платежів за комісією (а.с.11-13).
Вирішуючи вимогу про стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентів, суд виходить із такого.
Відповідно до ст. 1054 ЦК України за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику грошові кошти у визначеному договором розмірі та на погоджених умовах, а позичальник повернути кредит та сплатити проценти. Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позику у строк та в порядку, встановлених договором. Положення ст. 526, 530 ЦК України зобов`язують боржника виконати зобов`язання належним чином у визначений строк.
За змістом ст. 1048, 1054, 1056-1 ЦК України кредитодавець має право на одержання погодженої сторонами плати за користування кредитними коштами. Розмір процентів та порядок їх сплати визначаються договором із дотриманням установлених законом обмежень.
За змістом ст. 207, 639 ЦК України та ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» договір може бути укладений в електронній формі, зокрема шляхом підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором. Відсутність власноручного підпису на паперовому примірнику такого договору сама по собі не свідчить про недодержання його письмової форми.
Матеріалами справи підтверджено укладення 24.10.2025р. між ТОВ «Бізнес Позика» та ОСОБА_1 договору № 563207-КС-001 про надання кредиту в розмірі 24 000,00 грн., а також факт виконання кредитодавцем обов`язку щодо надання кредиту. Також згідно з умовами договору (Розділ 2 ) сторони погодили процентну ставку за кожен день користування кредитом із нарахуванням на залишок заборгованості за основним боргом.
Строк виконання зобов`язання настав. Обставин, які свідчили б про погашення зазначеної суми або припинення відповідного зобов`язання з інших установлених законом підстав, судом не встановлено.
Отже, вимоги про стягнення 24 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 40 560,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом підлягають задоволенню.
Водночас, вимога про стягнення 12 000,00 грн процентів, нарахованих відповідно до ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягає з таких підстав.
Частина 2 ст. 625 ЦК України визначає правові наслідки прострочення грошового зобов`язання, передбачаючи можливість стягнення інфляційних втрат та процентів річних у встановленому законом або договором розмірі.
Разом із тим п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України встановлено спеціальне звільнення позичальника від відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, за прострочення виконання кредитного зобов`язання у період дії воєнного, надзвичайного стану та протягом тридцяти днів після його припинення або скасування.
У постанові від 12.02.2025р. у справі № 758/5318/23 Верховний Суд роз`яснив, що зазначене регулювання поширюється на зобов`язання за договорами позики, кредитними договорами, зокрема договорами про споживчий кредит, і передбачає звільнення від відповідальності за ч. 2 ст. 625 ЦК України протягом визначеного законом періоду.
Спірна вимога стосується неналежного виконання відповідачем договору № 563207-КС-001 від 24.10.2025р. Позивач визначив заборгованість станом на 05.05.2026р. та окремо заявив 12 000,00 грн саме як проценти за ст. 625 ЦК України. Отже, відповідні нарахування стосуються кредитного зобов`язання, яке виникло та прострочувалося під час дії воєнного стану.
Тому правові підстави для покладення на відповідача обов`язку сплатити 12 000,00 грн процентів за ст. 625 ЦК України відсутні, у зв`язку із чим у цій частині позову слід відмовити.
Вирішуючи вимогу про стягнення 4 800,00 грн заборгованості за комісією, суд виходить із такого.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 1, ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги, пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту. Водночас зазначені приписи не є достатньою підставою для стягнення будь-якого платежу, названого кредитодавцем комісією, без з`ясування його змісту та підстав виникнення.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 цього Закону умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, установленими Законом, є нікчемними.
Згідно з п. 1.6 договору № 563207-КС-001 від 24.10.2025р. комісія за видачу кредиту визначена як грошові кошти, які позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю як одну з двох складових оплати за надання та користування кредитом. Нарахування комісії пов`язане виключно з видачею кредиту та здійснюється одноразово в дату його видачі.
Пунктом 2.5 договору встановлено розмір такої комісії - 4 800,00 грн. За графіком платежів, наведеним у п. 4.2.2 договору, її сплата передбачена частинами: 07.11.2025р. - 1 320,00 грн, 21.11.2025р. - 1 560,00 грн, 05.12.2025р. - 1 560,00 грн та 19.12.2025р. - 360,00 грн.
Отже, сторонами погоджено одноразовий платіж із розстроченням його сплати. Саме по собі включення частин комісії до декількох періодичних платежів не свідчить про надання позичальнику окремих послуг у відповідні періоди.
Аналіз п. 1.6, 2.5 договору свідчить, що ними не визначено конкретних додаткових чи супутніх послуг, які надаються позичальнику за зазначену комісію. Зміст платежу розкрито лише через його належність до оплати за надання та користування кредитом, за яке договором окремо передбачено нарахування процентів.
При цьому обов`язок кредитодавця надати кредитні кошти безготівковим переказом прямо встановлений п. 4.1 договору. Позивач обґрунтовує право на комісію виконанням саме цього обов`язку, не визначаючи іншого погодженого з позичальником змісту послуг, оплата яких становила б 4 800,00 грн.
У постанові від 13.07.2022р. у справі № 496/3134/19 Велика Палата Верховного Суду розмежувала допустимість установлення комісій за відповідні послуги та нікчемність умов про оплату інформації, яка має надаватися споживачу безоплатно. Зазначений висновок не означає безумовної правомірності кожного платежу, включеного кредитодавцем до загальної вартості кредиту.
У постанові від 09.10.2024р. у справі № 582/202/22 Верховний Суд, дослідивши умови договорів про комісії за надання, управління та обслуговування кредиту, надав правове значення відсутності визначеного переліку відповідних послуг та доказів їх погодження зі споживачем і дійшов висновку про нікчемність відповідних договірних умов.
У цій справі визначення комісії як складової оплати за надання та користування кредитом не розкриває змісту додаткової чи супутньої послуги, за яку позичальник, поряд із процентами, має сплатити окрему винагороду.

Суд ураховує, що комісія прямо зазначена у договорі та графіку платежів, а також включена до розрахунку загальних витрат за кредитом. Передбачений договором розрахунок денної процентної ставки з урахуванням зазначених витрат не перевищує граничного розміру, установленого ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Однак зазначені обставини підтверджують розкриття вартості платежу, а не самостійно його правомірність. Включення комісії до розрахунку загальних витрат не усуває необхідності встановити належну правову підставу її стягнення та не надає чинності умові, яка обмежує встановлені законом права споживача.
З урахуванням змісту спірної умови та наведених висновків Верховного Суду суд дійшов висновку, що покладення на відповідача обов`язку сплатити 4 800,00 грн виключно за надання кредиту, без визначення відповідних додаткових чи супутніх послуг, обмежує права споживача. У цій частині умова договору є нікчемною відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним судом не вимагається. Тому відсутність окремої позовної вимоги відповідача про визнання зазначеної умови недійсною не є підставою для її застосування та стягнення передбаченого нею платежу.
Відповідно до ст. 217 ЦК України недійсність цієї частини правочину сама по собі не зумовлює недійсності решти його умов. Отже, питання повернення фактично наданого кредиту та сплати правомірно нарахованих процентів підлягає окремій оцінці.
Таким чином, у задоволенні вимоги ТОВ «Бізнес Позика» про стягнення з ОСОБА_1 4 800,00 грн заборгованості за комісією слід відмовити.
Отже, загальна сума заборгованості, яка підлягає стягненню з відповідача на користь позивача за договором № 563207-КС-001 від 24.10.2025р., становить 64 560,00 грн, із яких: 24 000,00 грн - заборгованість за тілом кредиту та 40 560,00 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.
Клопотання ТзОВ «Бізнес Позика» про витребування доказів на підтвердження факту належності відповідачу банківської картки , а також зарахування на таку кредитних коштів суд відхиляє, оскільки вважає за можливе здійснювати розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.
Крім того, в силу дії 141 ЦПК України, з відповідача слід стягнути в користь позивача судові витрати, пропорційно задоволеним вимогам.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 76, 89, 141, 247, 259, 263-265, 273, 280-282 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 527, 530, 610, 625, 629, 1050, 1054 ЦК України, суд ,-

у х в а л и в :
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» заборгованість за договором № 563207-КС-001 від 24.10.2025р. у розмірі 64 560 (шістдесят чотири тисячі п`ятсот шістдесят) грн 00 коп., яка складається з 24 000,00 грн заборгованості за тілом кредиту та 40 560,00 грн заборгованості за процентами за користування кредитом.
У задоволенні решти позовних вимог- відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика» судовий збір у розмірі 2 112 (дві тисячі сто дванадцять) грн 64 коп.
Заочне рішення може бути переглянуте Конотопським міськрайонним судом Сумської області за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Відповідач, якому повне заочне рішення суду не було вручено в день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо таку заяву подано протягом двадцяти днів із дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути поновлений також у разі його пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів із дня його проголошення.
Позивач, якому повне рішення суду не було вручено в день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу подано протягом тридцяти днів із дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Бізнес Позика», код ЄДРПОУ 41084239, місцезнаходження: 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 411.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 . 

Суддя Логін Є.  В.