ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7008/26 Справа № 175/2412/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Журавель Т. С. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 03.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №5923666. У зв`язку з невиконанням укладеного кредитного договору, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 36589 грн 44 коп., з яких: 9600 грн - сума заборгованості за основним зобов?язанням; 26289 грн 44 коп. - сума заборгованості за відсотками; 700 грн - заборгованість за комісією. 27.02.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №27022024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №5923666 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
Також 06.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений кредитний договір №1040924. Відповідач умови укладеного кредитного договору належним чином не виконав, у зв`язку з чим утворилася заборгованість у сумі 17519 грн 99 коп., з яких: 2999 грн 99 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 14520 грн – сума заборгованості за відсотками. 
30.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №30052024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1040924 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ». 
Крім того, ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №4617696 від 29.09.2023 року та № 76887892 від 15.10.2023 року, за якими за невиконання умов утворилася заборгованість у розмірі 78619 грн. ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало право грошової вимоги за вказаними договорами позики ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року.
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №5923666 від 03.10.2023 року у сумі 36589 грн 44 коп., кредитним договором №1040924 від 06.10.2023 року у сумі 17519 грн 99 коп., договір позики №4617696 від 29.09.2023 року та № 76887892 від 15.10.2023 року, за якими за невиконання умов утворилася заборгованість у розмірі 78619 грн. Загальна сума заборгованості – 132728,43 грн. Вирішити питання стосовно судових витрат.
Рішенням Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором №5923666 від 03.10.2023 року у сумі 36589 грн 44 коп. та кредитним договором №1040924 від 06.10.2023 року у сумі 17519 грн 99 коп. Загальна сума заборгованості – 54109 грн 43 коп. У задоволенні іншої частини вимог – відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» суму сплаченого судового збору в розмірі 1234 грн 42 коп. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати в частині задоволених вимог про стягнення заборгованості за відсотками, та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволені позовних вимог щодо стягнення заборгованості за відсотками відмовити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Відповідач має статус військовослужбовця Збройних Сил України й наразі не є демобілізованим та на нього поширюються пільги, передбачені пунктом 15 статті 14 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей", тобто до відповідача не могла застосовуватись відповідальність у виді штрафних санкцій та пені за невиконання зобов`язань за користування кредитом, а також був відсутній обов`язок щодо сплати процентів за користування кредитом.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Мілоан» був укладений кредитний договір №5923666.
Кредитний договір укладено в електронній формі в особистому кабінеті позичальника, що створений в інформаційно-комунікаційній системі Товариства та доступний зокрема через сайт Товариства та або відповідний мобільний додаток чи інші засоби, відповідно до п. 6 кредитного договору, порядок (технологія) укладення договору та спосіб ідентифікації, верифікації позичальника.
Відповідно до п. 2.1. кредитного договору, кредитні кошти надаються ТОВ «Мілоан» позичальнику у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки.
27.02.2024 року ТОВ «Мілоан» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» уклали договір факторингу №27022024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №5923666 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Згідно Реєстру боржників, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 36589 грн 44 коп., з яких: 9600 грн - сума заборгованості за основним зобов?язанням; 26289 грн 44 коп. - сума заборгованості за відсотками; 700 грн - заборгованість за комісією.
Також 06.10.2023 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Селфі Кредит» був укладений кредитний договір №1040924.
У відповідності до п.п. 1.1. кредитного договору, укладання кредитного договору здійснюється сторонами за допомогою ІТС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через Веб-сайт. Електронна ідентифікація споживача здійснюється при вході споживача в особистий кабінет, в порядку передбаченому Законом України «Про електронну комерцію», в тому числі шляхом перевірки Товариством правильності введення коду, направленого Товариством на номер мобільного телефону Споживача, вказаний при вході, та/або шляхом перевірки правильності введення пароля входу до особистого кабінету.
Відповідно до п.п.9.6. кредитного договору, цей договір укладається шляхом направлення його тексту підписаного зі сторони Товариства електронними підписом, в особистий кабінет споживача для ознайомлення та підписання. Електронний підпис Товариства створюється на договорі шляхом накладення аналогу власноручного підпису уповноваженої особи Товариства та відтиску печатки Товариства, що відтворені засобами електронного копіювання, за зразком попередньо узгодженим сторонами в укладенному договорі про використання аналогу власноручного підпису для вчинення правочинів. Договір вважається укладеним з моменту його підписання електронним підписом споживача, що створений шляхом використання споживачем одноразового ідентифікатора, який формується автоматично на стороні Товариства для кожного разу використання та направляється споживачу на номер мобільного телефону повідомлений останнім Товариству в ІТС Товариства/зазначений в цьому Договорі. Введення Споживачем коду одноразового ідентифікатора з метою підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором цього договору створює підпис споживача на договорі та вважається направленням Товариству повідомлення про прийняття в повному обсязі умов цього договору.
Відповідно до п.п. 2.1. кредитного договору, кредит надається Товариством у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на платіжну картку клієнта, зазначену клієнтом в особистому кабінеті, і яка зазначена в даному п.п. кредитного договору.
Згідно з п.л. 2.4. кредитного договору, кредит вважається наданим в день перерахування ТОВ «Селфі Кредит» суми кредиту (загального розміру) за реквізитами, згідно п. 2.1. договору.
30.05.2024 року між ТОВ «Селфі Кредит» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» був укладений договір факторингу №30052024, відповідно до умов якого право грошової вимоги за кредитним договором №1040924 перейшло до ТОВ «ФК «ЄАПБ».
Згідно Реєстру боржників, у ОСОБА_1 утворилася заборгованість у сумі 17519 грн 99 коп., з яких: 2999 грн 99 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 14520 грн – сума заборгованості за відсотками.
Крім того, ОСОБА_1 уклав з ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» договір позики №4617696 від 29.09.2023 року та № 76887892 від 15.10.2023 року, за якими за невиконання умов утворилася заборгованість у розмірі 78619 грн.
ТОВ «1 Безпечне агентство необхідних кредитів» передало право грошової вимоги ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» на підставі договору факторингу №14/06/21 від 14.06.2021 року.
Ухвалюючи оскаржуване рішення та задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не було виконано взятих на себе зобов`язань згідно договорів, кошти у визначений договорами строк повернуті не були. У свою чергу, позивач у встановленому законом порядку набув право вимоги за вказаними договорами.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
Відповідно до положень ст. 1046, ч.ч. 1 та 2 ст. 1054 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Згідно ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до визначень, що містяться в ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»: електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
За положеннями ст. 12 вказаного Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: 1) електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.
Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України встановлено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Судом встановлено та не заперечується відповідачем, що 03 жовтня 2023 року між ним та ТОВ «Мілоан» укладено договори позики №5923666, а 06 жовтня 2023 року з ТОВ «Селфі Кредит» кредитний договір№1040924.
Позивачем також доведено на доказах і набуття ним права вимоги за вказаними договорами.
Розмір заборгованості за договорами підтверджується наданими позивачем розрахунками заборгованості.
Разом з тим, суд першої інстанції не було надано оцінки доводам відповідача про те, що відсотки за користування кредитними коштами не підлягали нарахування через його статус військовослужбовця.
Відповідно до ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» в редакції Закону, чинній на момент укладення договору, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (житлового будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля.
Зі змісту пункту 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» слідує, що дія підпункту 3 пункту 4 розділу І цього Закону, яким статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15 поширюється на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.
Згідно з положеннями Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» особливим періодом є період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 дійшла висновку про те, що навіть за не введення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.
Отже, у проміжки між періодами проведення мобілізації стан особливого періоду не припинявся.
Верховний Суд у постанові від 15 липня 2020 року у справі № 199/3051/14 (провадження № 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України «Про «Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей».
У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року № 18-112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року № 322/2/7142.
Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною.
Аналогічні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 22 листопада 2023 року в справі № 426/4264/19.
Відповідач з 23 вересня 2022 року перебуває на військовій службі за призовом під час мобілізації згідно Указу Президента України від 24 лютого 2022 року (а.с. 110-115).
Отже, ОСОБА_1 на час укладення договорів позики та нарахування відсотків був і є військовослужбовцем, а відтак на нього поширюється дія норми ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
За наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що з врахуванням пільги, передбаченої пунктом 15 статті 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», проценти за користування цими кредитними коштами не мали нараховуватися ОСОБА_1 
Тому вимоги позивача щодо стягнення заборгованості за кредитним договором №592366 від 03 жовтня 2023 року та за кредитним договором№1040924 від 06 жовтня 2023 року підлягають до задоволення лише в частині стягнення суми заборгованості за основною сумою боргу, що становить 9600 грн та 2999,99 грн відповідно. У частині вимог про стягнення відсотків за користування кредитними коштами та комісії відповідно до вказаних договорів позики позов не підлягає задоволенню.
З огляду на вищевикладене, рішення суду з підстав, передбачених п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України слід скасувати в частині стягнення процентів за користування кредитом в сумі 26289,44 грн, та 700 грн комісії за кредитним договором №592366 від 03 жовтня 2023 року та в сумі 14520 грн за кредитним договором№1040924 від 06 жовтня 2023 року, а в частині розподілу судових витрат слід змінити.
Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Суд апеляційної інстанції враховує положення статті 141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Пропорційно до частки задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача належить стягнути 705,10 грн судового збору, сплаченого за розгляд справи в суді першої інстанції.
Також, у зв`язку з задоволенням апеляційної скарги, з позивача на користь відповідача належить стягнути 1136,31 грн судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381 - 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити .
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року скасувати в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» відсотків за користування кредитними коштами та ухвалити в цій частині нове рішення, яким у задоволенні цих вимог відмовити.
Рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року змінити в частині розподілу судових витрат.
Викласти другий абзац резолютивної частини рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року в такій редакції:
«Стягнути із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» заборгованість за кредитним договором№592366 від 03 жовтня 2023 року в сумі 9600 грн та за кредитним договором №1040924 від 06 жовтня 2023 року в сумі 2999,99 грн, та витрати по сплаті судового збору у розмірі 705,10 грн.»
В іншій частині рішення Дніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30 березня 2026 року залишити без змін.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Європейська агенція з повернення боргів» на користь ОСОБА_1 1136,31 грн судового збору за апеляційне оскарження рішення суду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини постанови проголошені “22” липня 2026 року.
Повний текст постанови складено “23” липня 2026 року.

Головуючий:

Судді: