ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА 01054, м.Київ, вул.Б.Хмельницького,44-В, тел. (044) 334-68-95, E-mail: inbox@ki.arbitr.gov.ua	
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
17.07.2026	Справа № 910/4100/26	

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді Мандриченка О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін, 
справу № 910/4100/26
за позовом Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс"; 
до фізичної особи-підприємця Рощука Михайла Васильовича; 
про стягнення 38 535,83 грн.
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Комунальне підприємство виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до фізичної особи-підприємця Рощука Михайла Васильовича про стягнення заборгованості за договором №ВП-28121-Дн на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.05.2023 у сумі 31 038,60 грн; інфляційних втрат в розмірі 4 183,61 грн; 3-% річних в розмірі 1 381,23 грн; пені в розмірі 1 932,39 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором №ВП-28121-Дн на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.05.2023, внаслідок чого виникла спірна заборгованість. 
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 13.04.2026 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі №910/4100/26, її розгляд вирішено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (без проведення судового засідання).
05.05.2026 до господарського суду від фізичної особи-підприємця Рощука Михайла Васильовича надійшов відзив на позовну заяву.
05.05.2026 до господарського суду від Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" надійшла відповідь на відзив.
Згідно з ч. 4 ст. 240 Господарського процесуального кодексу України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення.
Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва

ВСТАНОВИВ:

Між Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (далі - позивач, Виконавець) та фізичною особою-підприємцем Рощуком Михайлом Васильовичем (далі також - відповідач, Замовник) укладено договір № Вп-28121-Дн на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.05.2023 (далі - договір), відповідно до п. 1.1. якого, Виконавець зобов`язується надати Замовнику послуги з вивезення (збирання, зберігання, перевезення, утилізації, захоронення) твердих побутових відходів (далі за текстом-ТПВ), що утворюються на об`єкті Замовника (Pizza BRO), що знаходиться за фактичною адресою: 02152, м. Київ, вул. Івана Миколайчука, 7-А, а Замовник зобов`язується прийняти і своєчасно оплачувати послуги. 
Пунктом 1.2 договору, кількість (обсяг) побутових відходів, що підлягає вивезенню по факту утворення ТПВ, становить 4,6 м3 в місяць. 
Згідно з п. 2.1 договору, тариф на послуги, які передбачені п.1.1. цього договору, та надаються КП «Київкомунсервіс», встановлено Розпорядженням виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) у редакції Розпорядження начальника Київської міської військової адміністрації від 31 серпня 2022 № 638 «Про внесення змін до тарифів на послуги з вивезення твердих побутових відходів з урахуванням операцій поводження з побутовими відходами (збирання, перевезення, утилізація, захоронення), виконавцю послуг - КП «Київкомунсервіс». Тариф на послуги за цим договором становить: 198 (сто дев`яносто вісім) грн. 46 коп. (з ПДВ за 1 м3). Вартість послуг по Договору становить в місяць - 912 (дев`ятсот дванадцять грн. 91 коп.) ( з ПДВ).
Як передбачено п. 2.2. договору, тарифи на послуги, що надаються за даним договором, та норми накопичення ТПВ можуть бути змінені на підставі відповідних актів, прийнятих органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, або в інших випадках, передбачених чинним законодавством. Офіційне опублікування та оголошення в засобах масової інформації про зміну тарифів на послуги, що надаються за даним договором та про зміну норм накопичення ТПВ є підставою для зміни вартості надання Послуг за цим Договором з дати опублікування такого акту у засобах масової інформації. При цьому така зміна тарифів чи норм накопичення ТПВ не потребує складання окремого письмового документу (додаткової угоди до Договору) і такі нові тарифи та норми накопичення ТПВ будуть застосовуватись при наданні Послуг за цим Договором з дня їх офіційного вступу в законну силу.
Оплата послуг за цим Договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником щомісячно, до 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг (п. 2.3. договору).
За умовами п. 2.5. договору, за результатами наданих послуг Виконавець направляє Замовнику для підписання акти наданих послуг в двох екземплярах та податкову накладну. Акт наданих послуг підписується щомісячно до 15 (п`ятнадцятого) числа місяця, наступного за звітним. Після підписання Акту наданих послуг уповноваженими представниками Сторін усі суперечки щодо обсягу наданих послуг вважаються необгрунтованими. Замовник зобов`язаний протягом 5 (п`яти) робочих днів, з дати підписання, вищезазначений повернути Акт наданих послуг Виконавцю. Якщо Замовник не повернув його протягом зазначеного терміну, Акт наданих послуг вважається підписаним та вважається, що Замовник не має жодних претензій до обсягів наданих Послуг.
У п. 2.5.1. договору встановлено, що Сторони можуть фіксувати факти здійснення господарських операцій за Договором шляхом ведення первинних документів в електронному вигляді, у зв`язку з чим Сторони визнають всі первинні бухгалтерські документи за Договором в електронному вигляді, які були виконані, опрацьовані, відправлені, передані, отримані для зберігання, використання, знищення електронних документів, які виконуються із застосуванням перевірки цілісності з підтвердженням факту отримання таких документів в процесі здійснення господарської діяльності Сторін через систему електронного документообігу М.Е.Дос, поданих в електронному вигляді з використання електронного цифрового підпису (надалі іменується ЕЦП), як оригінал. Передача Сторонами документів в електронному вигляді засобами телекомунікаційного зв`язку та/або на електронних носіях здійснюється з дотриманням та у чіткій відповідності до вимог Податкового кодексу України, Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в України», Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», Закону України «Про електронну комерцію», «Вимогам у сфері електронних довірчих послуг» затверджених постановою КМУ № 992 від 07.11.2018 року, «Положенням про документальне забезпечення записів у бухгалтерському обліку».
Пунктом 3.9 договору визначено, що Замовник зобов`язується, здійснювати 100% (стовідсоткову) оплату послуг на умовах, зазначених у п.2.3 та п. 2.5 цього Договору.
У розділі 7 договору визначено, що (п.7.1.) цей Договір вступає в силу відповідно до п. 7.3 Договору та діє до 31.12.2023 року. (п. 7.2.) В разі, якщо жодна із Сторін протягом п`ятнадцяти календарних днів до закінчення строку дії цього Договору не заявить в письмовій формі (шляхом надсилання рекомендованого листа) про свій намір припинити дію даного Договору та припинення дії Договору не буде оформлене Сторонами належним чином, то строк дії цього Договору, вважається автоматично продовженим на кожний наступний календарний рік. (п. 7.3.) Відповідно до ч. 3 ст. 631 Цивільного кодексу України, умови цього договору застосовуються до відносин, що виникли між Сторонами до моменту укладання цього Договору, а саме з 01.05.2023 року.
Позивач вказує, що ним було надано відповідачу послуги на загальну суму 31 038, 60 грн за період з 01.07.2023 - 28.02.2026, однак останній вартість вказаних послуг не оплатив, у зв`язку з чим утворилася спірна заборгованість.
Відповідач вказує, що з позовом погоджується частково, а саме в частині того, що позивачем було надано послуги на загальну суму 21 909,84 грн за період з 01.05.2023 - 30.04.2025.
Однак, як вказує відповідач, з 29.04.2025 було припинено договір оренди, на підставі якого той орендував нежитлове приміщення та щодо якого позивач надавав свої послуги на підставі договору.
У зв`язку з наведеним, відповідач погоджується з заборгованістю у розмірі 21 909,84 грн за період з 01.05.2023 - 30.04.2025 та сплатою відповідних нарахувань 3% річних, інфляційних втрат та пені, проте заперечує проти задоволення позову в частині стягнення заборгованості за період з 01.05.2025 по 28.02.2026 та відповідних нарахувань 3% річних, інфляційних втрат та пені.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, Суд вважає, що позовні вимоги Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" підлягають задоволенню з наступних підстав.
Внаслідок укладення договору № Вп-28121-Дн на надання послуг з вивезення побутових відходів від 01.05.2023 між сторонами згідно з пунктом 1 частини 2 статті 11 Цивільного кодексу України, виникли цивільні права та обов`язки.
Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 Цивільного кодексу України).
Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства
Відповідно до статті 629 Цивільного кодексу України, договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 Цивільного кодексу України).
Згідно зі статтею 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Відповідно до статті 901 Цивільного кодексу України за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Згідно зі статтями 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, позивачем на виконання умов договору надано відповідачу послуги у період з 01.07.2023 - 28.02.2026 загальною вартістю 31 038, 60 грн, що підтверджується відповідними актами надання послуг за вказаний період, рахунками на оплату, які направлялися відповідачеві через програму М.Е.Dос. (копія витягу з реєстру M.E.Doc. наявний в матеріалах справи) та податковими накладними, які зареєстровані позивачем в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Суд вказує, що витяг з програми М.Е.Dос., який був наданий позивачем, містить підтвердження дані про факт і час одержання електронного документа, статус документів «доставлено контрагенту» і підтверджується одержання електронного документа відповідачем, а також документів які мають електронний цифровий підпис. (копії Актів надання послуг та рахунки на оплату з 01.07.2023 по 28.02.2026 наявні в матеріалах справи.
Відповідно до статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму. 
Відповідно до п. 2 статті 9 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» порядок електронного документообігу визначається державними органами, органами місцевого самоврядування, підприємствами, установами та організаціями всіх форм власності згідно з законодавством. 
Відповідно до статті 11 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ вважається одержаним адресатом з часу надходження авторові повідомлення в електронній формі від адресата про одержання цього електронного документа автора, якщо інше не передбачено законодавством або попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу. Якщо попередньою домовленістю між суб`єктами електронного документообігу не визначено порядок підтвердження факту одержання електронного документа, таке підтвердження може бути здійснено в будь-якому порядку автоматизованим чи іншим способом в електронній формі або у формі документа на папері. Зазначене підтвердження повинно містити дані про факт і час одержання електронного документа та про відправника цього підтвердження. У разі ненадходження до автора підтвердження про факт одержання цього електронного документа вважається, що електронний документ не одержано адресатом. 
Таким чином, судом встановлено, що позивач через систему електронного документообігу M.E.Doc. направляв відповідачу скріплені електронним цифровим підписом рахунки на оплату послуг з вивезення твердих побутових відходів у період з 01 липня 2023 року по 28 лютого 2026 року на загальну суму 31 038,60 грн. 
Зі змісту витягу з системи електронного документообігу M.E.Doc. вбачається, що вказані рахунки-фактури на оплату послуг були доставлені відповідачу. 
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). 
Оплата послуг за цим Договором, у розмірі, що вказаний у п. 2.1. даного Договору, з урахуванням ПДВ, здійснюється Замовником щомісячно, до 20-го числа місяця наступного за місяцем надання послуг (п. 2.3. договору).
Однак, незважаючи на отримання вказаних рахунків у передбачений договором спосіб відповідач у визначений пунктом 2.3. договору строк їх не оплатив. Про належне виконання зобов`язань позивачем свідчить також відсутність скарг або заперечень відповідача щодо якості, відповідності та своєчасності наданих послуг. 
Враховуючи вищенаведені умови договору, обов`язок відповідача по оплаті наданих й прийнятих послуг на загальну суму в розмірі 31 038, 60 грн на момент розгляду даної справи настав. 
Таким чином, заборгованість фізичної особи-підприємця Рощука Михайла Васильовича перед Комунальним підприємством виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" за договором становить 31 038, 60 грн. 
Проте, суд зазначає, що матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів відповідно до статей 76 - 79 Господарського процесуального кодексу України на підтвердження сплати відповідачем грошових коштів Комунальному підприємству виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" в розмірі 31 038, 60 грн.
Отже, суд зазначає, що відповідач, в порушення вищезазначених норм Цивільного кодексу України та умов договору, не здійснив оплату наданих та прийнятих послуг в повному обсязі, тобто не виконав свої зобов`язання належним чином, а тому позовні вимоги щодо стягнення 31 038, 60 грн - суми основної заборгованості є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.
Щодо заперечень відповідача в частині стягнення заборгованості за період з 01.05.2025 по 28.02.2026 та відповідних нарахувань 3% річних та інфляційних втрат, суд вказує таке.
Як передбачено п. 3.10. договору, Замовник зобов`язався сповіщати Виконавця сповіщати про будь-які зміни в реквізитах на протязі 15 (п`ятнадцяти) календарних днів з моменту їх настання.
Відповідно до п. 3.12 договору, Замовник зобов`язаний письмово інформувати Виконавця про зміну власника/користувача об`єкта нерухомого майна, припинення діяльності та зміну інших умов, що можуть призвести до неналежного виконання даного договору Сторонами, протягом 30 календарних днів від дня настання такої події.
Відповідач стверджує, що ним було направлено на адресу позивача повідомлення про припинення діяльності за адресою м. Київ, вул. Миколайчука 7А, піцерії «BRO Pizza».
Згідно з ч.ч.1-3 ст.13 Господарського процесуального кодексу України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у ч.1 ст.74 Господарського процесуального кодексу України.
Принцип змагальності процесу означає, що кожній стороні повинна бути надана можливість ознайомитися з усіма доказами та зауваженнями, наданими іншою стороною, і відповісти на них (п. 63 Рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїс-Матеос проти Іспанії» від 23 червня 1993 року).
Захищене статтею 6 Європейської конвенції з прав людини право на справедливий судовий розгляд також передбачає право на змагальність провадження. Кожна сторона провадження має бути поінформована про подання та аргументи іншої сторони та має отримувати нагоду коментувати чи спростовувати їх.
Дія принципу змагальності ґрунтується на переконанні: протилежність інтересів сторін найкраще забезпечить повноту матеріалів справи через активне виконання сторонами процесу тільки їм притаманних функцій. Принцип змагальності припускає поєднання активності сторін у забезпеченні виконання ними своїх процесуальних обов`язків із забезпеченням судом умов для здійснення наданих їм прав.
До того ж, суд зазначає, що однією з засад здійснення господарського судочинства у відповідності до ст.2 Господарського процесуального кодексу України є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом
Принцип рівності сторін у процесі - у розумінні «справедливого балансу» між сторонами - вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.33 Рішення віл 27.10.1993 Європейського суду з прав людини у справі «Домбо Бегеер Б.В. проти Нідерландів»).
У п.26 рішення від 15.05.2008 Європейського суду з прав людини у справі «Надточій проти України» суд нагадує, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище у порівнянні з опонентом.
Суд вказує, що матеріали справи не містять жодних повідомлень відповідача, та доказів направлення таких повідомлень позивачеві про те, що з 30.04.2025 Замовник не здійснює діяльність в м. Києві по вул. Миколайчука, 7 А.
Пунктом 5.3 договору визначено, о при невиконанні п.3.12 Договору Замовником, надані Виконавцем послуги за цим договором, у випадку припинення діяльності Замовника, зміни його місця знаходження, зміни власника/ користувача об`єкта нерухомого майна, тощо, що були здійсненні Замовником, але на момент такого виконання не були повідомлені Виконавцю, підлягають оплаті Замовником в повному обсязі.
А відтак, суд відхиляє твердження відповідача в цій частині, як законодавчо необґрунтовані та такі, що суперечать матеріалам справи.
Згідно з ч. 1 ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Суд приходить до висновку, що відповідач прострочив виконання свого зобов`язання в частині оплати вартості наданих послуг у строк, визначений договором.
Позивач за прострочення строків оплати за товар, нарахував та просить стягнути з відповідача 4 183,61 грн інфляційних втрат та 1 381,23 грн 3% річних. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Сплата трьох процентів річних від простроченої суми (якщо інший їх розмір не встановлений договором або законом) не має характеру штрафних санкцій і є способом захисту майнового права та інтересу кредитора шляхом отримання від боржника компенсації (плати) за користування ним коштами, належними до сплати кредиторові. (п.4.1 постанови Пленуму Вищого господарського суду України "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань" №14 від 17.12.2013). 
Відповідно до п. 3.1, 3.2 постанови Пленуму Вищого господарського суду України №14 від 17.12.2013 "Про деякі питання практики застосування законодавства про відповідальність за порушення грошових зобов`язань", інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті. Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання. При цьому в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція).
Таким чином, законом установлено обов`язок боржника у разі прострочення виконання грошового зобов`язання сплатити на вимогу кредитора суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції та трьох відсотків річних за весь час прострочення виконання зобов`язання.
Виходячи із положень зазначеної норми, наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у виді інфляційного нарахування на суму боргу та трьох процентів річних виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Отже, у розумінні положень наведеної норми позивач як кредитор, вправі вимагати стягнення у судовому порядку сум інфляційних нарахувань та процентів річних до повного виконання грошового зобов`язання.
Разом із тим, суд зазначає, що інфляційні нарахування на суму боргу, сплату яких передбачено ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Крім того, необхідно враховувати, що сума боргу з урахуванням індексу інфляції повинна розраховуватися, виходячи з індексу інфляції за кожний місяць (рік) прострочення, незалежно від того, чи був в якийсь період індекс інфляції менше одиниці (тобто мала місце не інфляція, а дефляція).
Якщо прострочення відповідачем виконання зобов`язання з оплати становить менше місяця, то в такому випадку виключається застосування до відповідача відповідальності, передбаченої ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України - стягнення інфляційних втрат за такий місяць.
Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду у справі № 924/312/18 від 13.02.2019, у справі № 910/5625/18 від 24.04.2019, у справі №910/21564/16 від 10.07.2019.
Здійснивши перерахунок 3 % річних та інфляційних втрат, з урахуванням умов договору, прострочення відповідачем сплати грошового зобов`язання та порядку розрахунків погодженого сторонами, господарський суд дійшов до висновку, що позовні вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат підлягають задоволенню, а саме у розмірі 4 183,61 грн інфляційних втрат та 1 381,23 грн 3% річних, відповідно за визначений позивачем період.
Також позивач просить стягнути з відповідача пеню у розмірі 1 932,39 грн.
Частиною 1 ст. 216 Господарського кодексу України встановлено що, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, штрафними санкціями у цьому Кодексі визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно до ч. 1 ст. 611 Цивільного кодексу України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Як передбачено п. 5.2. договору, за прострочення оплати послуг з вивезення побутових відходів за цим договором Замовник сплачує Виконавцю пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період прострочення, від суми простроченого платежу, за кожен день прострочення.
Тобто, при укладанні договору сторони визначили відповідальність за порушення зобов`язання з оплати наданих послуг у строк, який визначений у договорі. 
Згідно з ч. 2 ст. 343 Господарського кодексу України, платник грошових коштів сплачує на користь одержувача цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін, але не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Стаття 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" встановлює, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Дослідивши та перевіривши наданий позивачем розрахунок пені, господарський суд дійшов висновку, що він є обґрунтованим, а тому вимоги позивача про стягнення з відповідача пені у розмірі 1 932,39 грн підлягають задоволенню.
Частиною 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України визначено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 Господарського процесуального кодексу України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За приписами ч. 1 ст. 86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
З урахуванням вищевикладеного, оцінивши подані сторонами докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.
При цьому суд вказує, що відповідно до ч. 1 ст. 130 Господарського процесуального кодексу України, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Як вбачається з відзиву на позовну заяву, відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 21 909,84 грн за період з 01.05.2023 - 30.04.2025 та відповідних нарахувань 3% річних, інфляційних втрат та пені.
При цьому відповідачем не вказано який саме розмір нарахувань 3% річних, інфляційних втрат та пені він визнає.
А відтак, суд приходить до висновку, що відповідачем визнано позовні вимоги лише в частині стягнення заборгованості у розмірі 21 909,84 грн.
При цьому суд вказує, що позивачем сплачено мінімальний розмір судового збору, а саме у розмірі 2 662,40 грн.
Таким чином, у зв`язку з частковим визнанням позову відповідачем, суд приходить до висновку про повернення з державного бюджету на користь позивача 50 % судового збору, який ним було сплачено при поданні даного позову, а саме у розмірі 1 331,20 грн.
При цьому суд вказує, що з урахуванням положень ст. 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір у розмірі 1 331,20 грн покладається на відповідача.
Керуючись ст. 129, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд 

В И Р І Ш И В:

1. Позов задовольнити повністю.
2. Стягнути з фізичної особи-підприємця Рощука Михайла Васильовича ( АДРЕСА_1 ідентифікаційний код НОМЕР_1 ) на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23, ідентифікаційний код 33745659) 31 038 (тридцять одна тисяча тридцять вісім) грн 60 коп. заборгованості, 1 381 (одна тисяча триста вісімдесят одна) грн 23 коп. трьох процентів річних, 4 183 (чотири тисячі сто вісімдесят три) грн 60 коп. інфляційних втрат, 1 932 (одна тисяча дев`ятсот тридцять дві) грн 39 коп. пені та 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп. витрат по сплаті судового збору. 
3. Повернути з Державного бюджету України на користь Комунального підприємства виконавчого органу Київради (Київської міської державної адміністрації) "Київкомунсервіс" (04053, м. Київ, вул. Кудрявська, буд. 23, ідентифікаційний код 33745659) судовий збір у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна) грн 20 коп.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду відповідно до положень Господарського процесуального кодексу України подається до Північного апеляційного господарського суду протягом 20 (двадцяти) днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя О.В. Мандриченко