| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/20534/20 суддя першої інстанції: Семенюк Микола Миколайович

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд у складі: судді-доповідача Воловика С.В., суддів Кравченка Є.Д., Осіпової О.О., розглянувши у письмовому провадженні в приміщенні суду в місті Києві апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби, на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 у справі № 640/20534/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернулася з позовною заявою до Головного управління Державної податкової служби у Київській області (далі - відповідач, ГУ ДПС) суду, у якій просила суд визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення № 1722206-5605-1031 від 10.04.2020 про визначення грошового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2020 рік у сумі 9170,97 грн, обчислене виходячи з площі земельної ділянки 6,9134 га та ставки 1326,55 грн за 1 га.
Рішенням Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 позов задоволено, оскаржуване податкове повідомлення-рішення визнано протиправним та скасовано з тих підстав, що станом на податковий період 2020 року земельна ділянка площею 5,4134 га перебувала в оренді ТОВ «Добробут», яке, згідно з довідкою Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 6180/10/10-36-56-04 (а.с. 16) від 21.02.2020, було платником єдиного податку четвертої групи, у зв`язку з чим, за приписами пункту 281.3 статті 281 Податкового кодексу України, позивач як власник цієї ділянки звільнена від сплати земельного податку на період дії єдиного податку в орендаря. 
З приводу другої земельної ділянки суд першої інстанції зазначив, що позивач є пенсіонером за віком з 2019 року (а.с. 20), підпадає під дію підпункту 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України, а також рішення Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області від 21.05.2019 «Про встановлення ставок та пільг сплати земельного податку на 2020 рік» (а.с. 42-51), яким встановлено пільгу для пенсіонерів за віком, а тому також звільнена від сплати земельного податку і за цю ділянку. 
Не погоджуючись із зазначеним рішенням, Головне управління Державної податкової служби у Київській області звернулося до Шостого апеляційного адміністративного суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, визнаних судом встановленими, та поверхневий аналіз наявних у матеріалах справи доказів без урахування доводів відзиву, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити. 
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, відповідач навів загальне нормативне регулювання справляння плати за землю (стаття 206 Земельного кодексу України, статті 269-271, 286, 289 Податкового кодексу України, Закон України «Про оцінку земель»), а також здійснив власний розрахунок земельного податку, за яким, згідно з даними інформаційно-телекомунікаційних систем органів Державної податкової служби та Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, позивачу належать земельні ділянки площею 3,631 га (за межами Макарівської селищної ради) та 6,9134 га (за межами Яблунівської сільської ради), щодо яких прийнято податкові повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 86477-5605-1031 та від 10.04.2020 № 1722206-5605-1031. 
Крім того, відповідач зауважив, що інформація щодо передачі земельної ділянки в оренду ТОВ «Добробут» до Головного управління Державної податкової служби у Київській області не надходила. 
Ухвалою Шостого апеляційного адміністративного суду від 04.06.2026 відкрито апеляційне провадження, встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали справи із Житомирського окружного адміністративного суду. 
Позивач відзив на апеляційну скаргу не подав, свою позицію щодо вимог апеляційної скарги не висловив. 
Ухвалою апеляційного суду від 12.08.2026 апеляційну скаргу ГУ ДПС призначено до розгляду в порядку письмового провадження. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини та об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів встановила наступне.
ОСОБА_1 є власником двох окремих земельних ділянок для ведення особистого селянського господарства: площею 5,4134 га (кадастровий номер 3222788900:04:014:0001), яка належить їй з 06.05.2008 (а.с. 14) і з 24.12.2019 передана в оренду товариству з обмеженою відповідальністю «Добробут» за договором оренди землі № 28 (платнику єдиного податку четвертої групи), та площею 1,49 га, яка належить їй з 10.12.2007 (а.с. 13) і з урахуванням 0,01 га, набутих за договором міни земельної ділянки, становить загальною площею 1,5 га, щодо якої позивач, як пенсіонер за віком з 2019 року, має право на пільгу зі сплати земельного податку.
Втім, 10.04.2020 відповідачем прийнято податкове повідомлення-рішення № 1722206-5605-1031, яким позивачу нараховано 9 170, 97 грн податкового зобов`язання по земельному податку з фізичних осіб за 2020 рік.
Не погоджуючись з указаним податковим повідомленням-рішенням, ОСОБА_1 оскаржувала його в адміністративному порядку, однак за результатами розгляду скарги ДПС України рішенням № 3333/Т/99-00-06-02-04-09 від 04.08.2020 (а.с. 8-11) залишила його без змін.
Вважаючи податкове повідомлення-рішення № 1722206-5605-1031 від 10.04.2020 протиправним, позивач оскаржила його в судовому порядку. 
Перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального права й дотримання норм процесуального права, повноту встановлення фактичних обставин справи та їх правову оцінку в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що на виконання частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Наведена норма означає, що суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що у справах про оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України;
2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано;
3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії);
4) безсторонньо (неупереджено);
5) добросовісно;
6) розсудливо;
7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації;
8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія);
9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення;
10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, регулюються Податковим кодексом України. Зокрема, цим Кодексом визначається вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, порядок їх адміністрування, платники податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенція контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час адміністрування податків та зборів, а також відповідальність за порушення податкового законодавства.
Відповідно до статті 206 Земельного кодексу України використання землі в Україні є платним, а плата за землю справляється відповідно до закону. 
Згідно зі статтею 269 Податкового кодексу України платниками земельного податку є власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі, а об`єктами оподаткування відповідно до статті 270 цього Кодексу є земельні ділянки, які перебувають у власності або користуванні. 
Базою оподаткування платою за землю за приписами статті 271 Податкового кодексу України є нормативна грошова оцінка земельних ділянок з урахуванням коефіцієнта індексації або площа земельних ділянок, нормативну грошову оцінку яких не проведено, а обчислення суми податку фізичним особам, відповідно до статті 286 цього Кодексу, здійснюють контролюючі органи на підставі даних державного земельного кадастру, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та інших правовстановлюючих документів.
Поряд з цим законодавцем передбачено вичерпний перелік випадків звільнення фізичних осіб від сплати земельного податку. 
Так, відповідно до підпункту 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України від сплати земельного податку звільняються пенсіонери за віком, а таке звільнення, згідно з пунктом 281.2 цієї статті, поширюється на одну земельну ділянку за кожним видом використання у межах граничних норм, зокрема для ведення особистого селянського господарства - у розмірі не більше 2 гектарів. 
Окремо пунктом 281.3 статті 281 Податкового кодексу України встановлено, що від сплати податку звільняються на період дії єдиного податку четвертої групи власники земельних ділянок, земельних часток (паїв) та землекористувачі за умови передачі земельних ділянок та земельних часток (паїв) в оренду платнику єдиного податку четвертої групи. 
При цьому наведена норма не обмежує розмір площі, на яку поширюється пільга, і не пов`язує її застосування з наявністю в контролюючого органу завчасної інформації про факт передачі ділянки в оренду.
Отже, системне тлумачення статті 281 Податкового кодексу України свідчить, що застосування пільги, передбаченої пунктом 281.3 цієї статті, на відміну від пільги для платників, визначених пунктом 281.1 цієї статті, які станом на 1 січня поточного року мають у власності декілька земельних ділянок одного виду використання понад граничні норми (для яких пунктом 281.4 статті 281 Податкового кодексу України прямо передбачено обов`язок до 1 травня поточного року звернутися до контролюючого органу із заявою про застосування пільги), законодавцем не поставлено в залежність від попереднього звернення платника із заявою чи повідомлення контролюючого органу про факт передачі ділянки в оренду. Пункт 281.3 такої процедури не встановлює, а його застосування обумовлено виключно об`єктивною наявністю визначених ним умов протягом відповідного податкового періоду. 
За таких обставин відсутність у контролюючого органу на момент прийняття оскаржуваного рішення інформації про передачу ділянки в оренду сама собою не є підставою для відмови у визнанні права позивача на цю пільгу, якщо обставини, з якими закон пов`язує її застосування, підтверджені належними і допустимими доказами під час судового розгляду справи.
Застосовуючи наведене правове регулювання до встановлених у справі обставин, колегія суддів звертає увагу на те, що предметом цього спору є виключно податкове повідомлення-рішення від 10.04.2020 № 1722206-5605-1031, яким позивачу нараховано земельний податок з площі 6,9134 га, тоді як податкове повідомлення-рішення від 21.04.2020 № 86477-5605-1031, прийняте щодо іншої земельної ділянки площею 3,631 га, предметом позовних вимог у цій справі не є, а тому доводи апеляційної скарги в частині розрахунку податку за цим окремим рішенням виходять за межі спору й не можуть братися до уваги під час перегляду законності рішення суду першої інстанції.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено під час апеляційного розгляду, земельна ділянка площею 5,4134 га належить позивачу на праві власності з 06.05.2008, а 24.12.2019 передана в оренду ТОВ «Добробут» за договором оренди землі № 28, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. При цьому довідкою Головного управління Державної податкової служби у Київській області № 6180/10/10-36-56-04 від 21.02.2020 підтверджено, що станом на 2020 рік ТОВ «Добробут» було платником єдиного податку четвertої групи. 
Тобто, на момент виникнення спірних податкових зобов`язань обидві умови, з якими пункт 281.3 статті 281 Податкового кодексу України пов`язує звільнення власника від сплати земельного податку (передача ділянки в оренду та статус орендаря як платника єдиного податку четвертої групи) були об`єктивно наявними та підтверджені належними і допустимими доказами, дослідженими судом першої інстанції. 
Посилання відповідача на те, що інформація про передачу ділянки в оренду не надходила до контролюючого органу, не спростовує наведеного висновку, оскільки застосування передбаченої законом пільги залежить від об`єктивного дотримання встановлених нею умов, а не від обізнаності контролюючого органу про них на момент прийняття податкового повідомлення-рішення. 
З приводу земельної ділянки площею 1,49 га (з урахуванням 0,01 га, набутих за договором міни загальною площею 1,5 га), яка належить позивачу з 10.12.2007, колегія суддів зазначає, що позивач є пенсіонером за віком з 2019 року, що підтверджено наявними в матеріалах справи доказами, а відповідне звільнення від сплати земельного податку передбачено як безпосередньо підпунктом 281.1.3 пункту 281.1 статті 281 Податкового кодексу України, так і рішенням Яблунівської сільської ради Макарівського району Київської області від 21.05.2019, яким встановлено пільгу зі сплати земельного податку для пенсіонерів за віком. Площа цієї ділянки не перевищує граничної норми в 2 гектари, встановленої пунктом 281.2 статті 281 Податкового кодексу України для земель, призначених для ведення особистого селянського господарства. 
Колегія суддів звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить жодних доводів, спрямованих на спростування цього висновку суду першої інстанції. Відповідач не заперечує ні наявність у позивача статусу пенсіонера за віком, ні дію відповідного рішення органу місцевого самоврядування, обмежуючись виключно доводами щодо іншої земельної ділянки. 
Колегія суддів також зауважує на тому, що сукупна площа земельних ділянок, встановлена судом першої інстанції на підставі досліджених доказів - 5,4134 га та 1,5 га (з яких 1,49 га - площа ділянки, що перебуває у власності позивача, та 0,01 га - площа, набута за договором міни), у сумі становить 6,9134 га, що повністю відповідає площі, з якої відповідачем обчислено суму податку в оскаржуваному податковому повідомленні-рішенні. 
Наведене свідчить про те, що встановлені судом першої інстанції обставини не лише не суперечать даним, покладеним в основу спірного нарахування, а й додатково підтверджують, що обидві земельні ділянки, щодо яких позивачем заявлено про наявність пільг, у сукупності охоплюють об`єкт оподаткування за оскаржуваним рішенням, а відтак висновок суду першої інстанції про повне звільнення позивача від сплати нарахованого податку ґрунтується на повному та всебічному з`ясуванні обставин справи. 
Зазначені ж в апеляційній скарзі відомості про належність позивачу земельної ділянки площею 6,9134 га, отримані з інформаційно-телекомунікаційних систем органів Державної податкової служби, не спростовують встановлених судом першої інстанції обставин, оскільки дані таких систем мають обліковий характер і не можуть превалювати над відомостями Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та іншими доказами, безпосередньо дослідженими судом.
Окремо колегія суддів зазначає, що наведені в апеляційній скарзі положення щодо порядку визначення нормативної грошової оцінки земельних ділянок, порядку її індексації та встановлення ставок земельного податку органами місцевого самоврядування (статті 271, 286, 289 Податкового кодексу України, Закон України «Про оцінку земель») стосуються виключно методики обчислення розміру податкового зобов`язання та не спростовують встановленого судом першої інстанції факту наявності у позивача передбачених законом підстав для повного звільнення від сплати такого податку. 
Частинами першою - третьою статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України встановлено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, обґрунтованим - рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи. 
Таким чином, оцінивши встановлені судом першої інстанції обставини та наявні у справі докази в межах доводів апеляційної скарги, а також з урахуванням меж перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, дав їм належну правову оцінку і правильно застосував норми матеріального права, а тому передбачені статтею 317 Кодексу адміністративного судочинства України підстави для скасування чи зміни оскаржуваного рішення відсутні. 
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, не узгоджуються з дослідженими судом доказами та не свідчать про порушення судом норм матеріального чи процесуального права.
Керуючись статтями 242, 243, 308, 311, 315, 316, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу Головного управління Державної податкової служби у Київській області, як відокремленого підрозділу Державної податкової служби, на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 у справі № 640/20534/20 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної податкової служби у Київській області про визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення - залишити без задоволення.
Рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 17.04.2026 у справі № 640/20534/20 - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку відповідно до статей 328- 329 КАС України.

Суддя-доповідач С.В. Воловик

Судді Є.Д. Кравченко

О.О. Осіпова