ЄУНСС: 453/1174/26
НП: 2/453/926/26

РІШЕННЯ
іменем України

17 серпня 2026 року місто Сколе

Сколівський районний суд Львівської області у складі головуючого - судді Микитина Володимира Ярославовича,
сторони у справі:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС»;
відповідач -  ОСОБА_1 ;
зміст позовних вимог - про стягнення заборгованості за кредитним договором;
розглянувши дану цивільну справу у приміщенні суду, що по вул. Д. Галицького, 8, у м. Сколе Стрийського району Львівської області, за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та без проведення судового засідання, на підставі наявних у ній матеріалів, -

в с т а н о в и в:

Стислий виклад позицій сторін у справі.
Позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС», сформувавши документ в системі «Електронний суд», 23.06.2026 року подав у Сколівський районний суд Львівської області позовну заяву, що була зареєстрована в діловодстві за вх. № 5168, в якій просить ухвалити рішення про стягнення на свою користь з відповідача ОСОБА_1 заборгованості за укладеним ним з ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, у загальному розмірі 25 950 грн. 01 коп.. Судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті судового збору за подання вищевказаної позовної заяви у розмірі 2 662 грн. 40 коп., та у правничій допомозі у розмірі 7 000 грн. 00 коп., позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» при ухваленні рішення просить стягнути на свою користь з відповідача ОСОБА_1 ..
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 13.02.2024 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 156164390. Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису, він підписаний відповідачем ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатора UUVM-3627. Саме відповідач ОСОБА_1 ініціював укладення вказаного кредитного договору, оформивши заявку на сайті ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА», пройшовши верифікацію через Систему BankID НБУ та підписавши вказаний кредитний договір з використанням одноразового ідентифікатора, а без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету, вказаний кредитний договір між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем не був би укладений. За умовами вказаного кредитного договору кредитодавець виконав свій обов`язок та перерахував відповідачеві ОСОБА_1 , шляхом ініціювання переказу через банк-провайдер, грошові кошти на банківську платіжну картку № НОМЕР_1 , котру він вказав у заявці при укладенні вказаного кредитного договору, а в подальшому відповідач збільшив суму кредиту (отримав черговий транш у межах кредитного ліміту), у зв`язку з чим загальна сума наданого кредиту склала 6 000 грн. 00 коп.. Щодо переходу права вимоги позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» зазначив, що 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до котрого, у подальшому, укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну його дії. На виконання вказаного договору факторингу його сторони підписали реєстр прав вимоги № 278 від 02.04.2024 року, за яким від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором у розмірі, зазначеному у реєстрі прав вимоги. Враховуючи те, що реєстр прав вимоги містить інформацію щодо великої кількості позичальників, із зазначенням персональних даних інших фізичних осіб, які не мають відношення до предмета позову, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надано витяг з реєстру прав вимог, що містить лише дані відповідача ОСОБА_1 28.05.2025 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 28/0525-01, котрим визначено, що ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за плату на умовах, визначених цим договором. На виконання вказаного договору факторингу його сторони підписали реєстр прав вимоги № 2 від 28.05.2025 року, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. 16.07.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16/07/25-Е, відповідно до умов якого позивачеві ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором. Перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2, після чого позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 16.07.2025 року за вказаним договором факторингу до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 на загальну суму 25 950 грн. 01 коп.. Загальна сума заборгованості відповідача ОСОБА_1 перед позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за кредитним договором, на момент подання позовної заяви, становить 25 950 грн. 01 коп., яка складається з: 6 000 грн. 00 коп. - заборгованості за тілом кредиту; 19 950 грн. 01 коп. - заборгованості за несплаченими процентами за користування кредитом. Вимог про стягнення штрафних санкцій (пені, штрафів) позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС»у межах цього позову не заявлено.
Відповідач ОСОБА_1 у запропоновані судом строк та порядку відзив на позовну заяву ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» до нього про стягнення заборгованості за кредитним договором, - не подав, хоча в силу положень ч. 6 ст. 272 ЦПК України, ухвала судді про прийняття вищевказаної позовної заяви до розгляду та відкриття провадження у цивільній справі від 25.06.2026 року вважається такою, що йому була вручена ще 02.07.2026 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням за трекномером: R067211474197, з довідкою АТ «УКРПОШТА» про причини повернення поштового відправлення - «адресат відсутній». Втім. відповідач ОСОБА_1 свою позицію у цій справі із обґрунтуванням її необхідними доказами не навів.
Інших передбачених ЦПК України заяв по суті справи від сторін цієї справи не надходило.

Заяви та клопотання учасників справи. 
Заразом із позовною заявою, позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» подано також письмове клопотання про витребування доказів у справі. Так, вказаний позивач, посилаючись на неможливість самостійно отримати від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» інформації в силу того, що така містить банківську таємницю, просить витребувати в останнього інформацію про те, чи виписувалася банківська картка на ім`я відповідача ОСОБА_1 , а також інформацію про зарахування та рух коштів у сумі 3 519 грн. 00 коп. (виписку) по вказаній банківській картці за період з 13.02.2024 року по 18.02.2024 року включно, та інформацію про те, чи є номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за відповідним картковим рахунком. 
На виконання вимог ухвали судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від25.06.2026 року в частині витребування доказів, АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» листом від 26.06.2026 року за вих. № БТ/Е-27752 повідомлено, що на ім`я відповідача  ОСОБА_1 емітовано карту номер НОМЕР_3 , а також додано виписку по цьому рахунку за період з 13.02.2024 року по 18.02.2024 року включно з якого вбачаються зарахування коштів: 13.02.2026 року - 3 519 грн. 00 коп.; 13.02.2026 року - 2 481 грн. 00 коп.. Також зазначено, що фінансовим номером є НОМЕР_2.
Будь-яких інших заяв чи клопотань від учасників цієї справи, котрі б залишалися не вирішеними у визначеному чинним ЦПК України порядку, у тому числі про розгляд цієї справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, або ж у загальному позовному провадженні, не надходило.

Вчинені судом процесуальні дії у справі та постановлені ухвали.
Оскільки відповідачем у вищевказаній позовній заяві зазначена фізична особа, який не має статусу підприємця, то суддею, у відповідності до положень ч. 8 ст. 187 ЦПК України, з метою визначення підсудності, невідкладно було вжито заходів для отримання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 .. 
Так, за даними відповіді з Єдиного державного демографічного реєстру № 2933584 від 25.06.2026 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
Відтак, ухвалою судді Сколівського районного суду Львівської області Микитина В.Я. від 25.06.2025 року, опісля одержання відомостей про зареєстроване місце проживання фізичної особи - відповідача ОСОБА_1 , який не має статусу підприємця, вищевказану позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі. Розгляд цивільної справи визначено провести у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін та інших учасників справи, без проведення судового засідання протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття у ній провадження. Витребувано від АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» (код у ЄДРПОУ: 21133352) інформацію щодо належності платіжної картки НОМЕР_1, емітованої на ім`я відповідача ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_4 ), а також інформацію про зарахування та рух коштів у сумі 3 519 грн. 00 коп., (виписку) по вказаній банківській картці за період з 13.02.2024 року по 18.02.2024 року включно, та інформацію про те, чи є номер телефону НОМЕР_2 фінансовим номером телефону за відповідним картковим рахунком.
Інші процесуальні дії у цій справі судом не вчинялись, а ухвали не постановлялись. 

Розглянувши наявні у суду матеріали справи та давши їм належу оцінку, суд вважає за необхідне зазначити таке.
Як закріплено у ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського Суду з прав людини», суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського Суду з прав людини як джерело права.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, яка є невід`ємною частиною національного законодавства держави Україна, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. Принцип справедливості судового розгляду в окремих рішеннях Європейського Суду з прав людини трактується як належне відправлення правосуддя, право на доступ до правосуддя, рівність сторін, змагальний характер судового розгляду справи, обґрунтованість судового розгляду тощо.
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право у порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. 
В силу ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Згідно з ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У свою чергую, критерії належності, допустимості, достовірності та достатності доказі регламентовані статтями 77-80 ЦПК України. 
Згідно з частинами 1-5 ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Статтею 264 ЦПК України передбачено, що під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Згідно з частинами 2, 3 та 8 ст. 279 ЦПК України, розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться. Якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Дотримуючись положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, а також виходячи із наведених вище норм національного процесуального законодавства, суд, перевіряючи порушення прав ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» за пред`явленими позовними вимогами цивільного характеру, а також причетність до порушення таких його прав відповідача ОСОБА_1 , встановив наступне.

Фактичні обставини справи та зміст спірних правовідносин із оцінкою відповідних доказів.
Судом встановлено, що 13.02.2024 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено договір кредитної лінії № 156164390. Вказаний кредитний договір укладено у формі електронного документа з використанням електронного підпису одноразовим ідентифікатором, при цьому, як убачається зі змісту самого договору та паспорта споживчого кредиту продукту «СМАРТ», одноразовий ідентифікатор було відправлено відповідачеві ОСОБА_1 13.02.2024 року о 17:15 год. та введено ним 13.02.2024 року о 17:16 год.. Верифікацію відповідача ОСОБА_1 здійснено 13.02.2024 року через Систему BankID НБУ, ідентифікатор сесії передачі інформації f56390af-5bc6-446e-9d60-693bc19b7e65 (копія міститься у системі «Електронний суд»).
За змістом пунктів 2.1, 2.2 цього договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, кредитодавець зобов`язався надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії, в розмірі кредитного ліміту на суму 6 000 грн. 00 коп. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом відповідно до умов, зазначених у цьому договорі, додатках до нього та Правилах надання грошових коштів у позику, в тому числі на умовах фінансового кредиту, при цьому сума кредитного ліміту є максимальною сумою кредиту, яка протягом строку дії договору одночасно може бути у розпорядженні позичальника. Згідно з пунктом 2.3 вказаного договору, кредитодавець надає позичальнику перший транш за договором в сумі 3 519 грн. 00 коп. 13.02.2024 року (що є датою надання кредиту); другий та решта траншів надаються позичальнику протягом дисконтного періоду кредитування на умовах, передбачених цим договором (пункт 2.4 договору); загальна сума кредиту за договором складається з сум кредиту за всіма наданими траншами, що отримані позичальником протягом всього строку дії договору (пункт 2.5 договору). 
Відповідно до пункту 3.1 договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, позичальнику надається дисконтний період кредитування, протягом якого позичальник може збільшувати суму кредиту (отримати черговий транш) в межах кредитного ліміту шляхом ініціювання такої операції в особистому кабінеті, а також частково повернути суму кредиту; на момент укладення цього договору строк дисконтного періоду користування складає 14 (чотирнадцять) днів від дати отримання позичальником першого траншу. За пунктом 3.2 вказаного договору, сторони погодили, що встановлений в пункті 3.1. договору строк дисконтного періоду може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періодів оплати всіх фактично нарахованих процентів, за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строку дисконтного періоду; кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. Згідно п. 3.3 договору для здійснення першої пролонгації дисконтного періоду позичальнику необхідно сплатити всі нараховані за перші 14 (чотирнадцять) днів дисконтного періоду проценти у розмірі 896 грн. 70 коп.. Пунктом 7.1. договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року передбачено, що рекомендована (не обов`язкова) дата дострокового повного повернення всієї суми кредиту за всіма наданими траншами є дата закінчення дисконтного періоду кредитування - 27.02.2024 року, а саме протягом 14 (чотирнадцяти) днів від дати отримання першого траншу позичальником. У пункті 7.2. договору визначено, що в обов`язковому порядку сума кредиту має бути повернена позичальником не пізніше ніж протягом 30 (тридцяти) календарних днів після настання однієї з наступних обставин: закінчення строку дії договору в порядку, передбаченому пунктом 11.1. договору; дострокового припинення дії договору, в порядку, передбаченому пунктами 9.1.1.2. або 9.1.1.7. договору. Кінцевою датою повернення (виплати) кредиту визначено 15.03.2029 року (пункт 7.3 договору), а строк дії договору становить 5 (п`ять) років з моменту його підписання сторонами або до його дострокового розірвання, а в частині розрахунків - до повного та належного їх виконання (пункт 11.1. договору). Згідно з пунктом 7.4. договору проценти за договором сплачуються в наступному порядку: протягом дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплатити кредитодавцю проценти не пізніше останнього дня дисконтного періоду кредитування, а у разі продовження позичальником дисконтного періоду кредитування - кожен раз не пізніше нової дати закінчення дисконтного періоду кредитування; після закінчення дисконтного періоду кредитування позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти щоденно. Пунктом 8.1 договору передбачено, що за користування кредитом позичальник зобов`язаний сплачувати кредитодавцю проценти за користування кредитом, інших витрат позичальника договором не передбачено. Відповідно до п. 8.3 договору на момент укладення цього договору та отримання першого траншу за цим договором базова процентна ставка складає 2,50 % в день від суми залишку кредиту, яка знаходиться у позичальника за кожний день користування ним, що становить 912,50 % річних. За змістом пунктів 8.5, 8.5.1 договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, за умови повного дострокового погашення всієї суми кредиту за всіма отриманими траншами протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів після дати закінчення дисконтного періоду кредитування, кредитодавець зобов`язаний зменшити зобов`язання позичальника по сплаті процентів за фактичні дні користування кредитом, а саме: за період від дати видачі першого траншу до 27.02.2024 року (включно) розрахунок витрат за кредитом здійснюється за процентною ставкою 1,82 % від суми кредиту за кожний день користування ним, що становить 664,30 відсотків річних (дисконтна процентна ставка). Пунктом 8.8. договору додатково обумовлено, що через 14 (чотирнадцять) календарних днів після закінчення дисконтного періоду жодних знижок на процентну ставку не надається, а застосування знижок є правом, а не обов`язком кредитодавця, за винятком повного дострокового погашення кредиту позичальником протягом 14 (чотирнадцяти) календарних днів від дати закінчення дисконтного періоду кредитування. Пунктом 8.8. договору також передбачено, що проценти в розмірі, визначеному за правилами цього договору, нараховуються на фактичну суму залишку кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з першого дня надання траншу за договором та до дня закінчення строку дії цього договору. Пунктом 12.4. договору сторони погодили, що за користування грошовими коштами після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання позичальник зобов`язаний сплачувати на користь кредитодавця проценти за користування чужими грошовими коштами за ставкою 912,50 % річних, і що такі проценти є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.
Відповідно до платіжного доручення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 13.02.2024 року № 53b4fbd4-fee2-40aa-bbfc-dc70a262439c на суму 3 519 грн. 00 коп., здійснено переказ коштів згідно договору № 156164390 від 13.02.2024 року, ОСОБА_1 , код 3150707535, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (копії містяться у системі «Електронний суд»).
Відповідно до платіжного доручення ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» від 13.02.2024 року № 8c517efd-46bb-4141-b403-ddb5d085eff0 на суму 2 481 грн. 00 коп., здійснено переказ коштів згідно договору № 156164390 від 13.02.2024 року, ОСОБА_1 , код 3150707535, для зарахування на платіжну картку № НОМЕР_1, без ПДВ. Безготівкове зарахування Moneyveo SFD Visa Transfer (копії містяться у системі «Електронний суд»).
АТ «УНІВЕРСАЛ БАНК» листом від 26.06.2026 року за вих. № БТ/Е-27752 повідомлено, що на ім`я відповідача  ОСОБА_1 емітовано карту номер НОМЕР_3 , а також додано виписку по цьому рахунку за період з 13.02.2024 року по 18.02.2024 року включно з якого вбачаються зарахування коштів: 13.02.2026 року - 3 519 грн. 00 коп.; 13.02.2026 року - 2 481 грн. 00 коп.. Також зазначено, що фінансовим номером є НОМЕР_2 (містяться у системі «Електронний суд»).
Судом також встановлено, що 28.11.2018 року між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» укладено договір факторингу № 28/1118-01, до котрого у подальшому укладалися додаткові угоди, у тому числі щодо продовження терміну його дії. Згідно з пунктом 1.3. вказаного договору факторингу, право вимоги означає весь обсяг прав грошових вимог клієнта за кредитним договором (наявних та майбутніх), а згідно з пунктом 4.1. договору, наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання сторонами відповідного реєстру прав вимоги. На виконання вказаного договору факторингу його сторонами підписано реєстр прав вимоги № 278 від 02.04.2024 року, за яким від ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» до ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року (копії містяться у системі «Електронний суд»).
28.05.2025 року між ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» та ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» укладено договір факторингу № 28/0525-01, на виконання якого його сторонами підписано реєстр прав вимоги № 2 від 28.05.2025 року, за яким від ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» до ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» відступлено право грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором (копії містяться у системі «Електронний суд»).
16.07.2025 року між ТзОВ «Фінансова компанія «ОНЛАЙН ФІНАНС» та позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» укладено договір факторингу № 16/07/25-Е, відповідно до пункту 1.2. якого перехід прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому-передачі реєстру боржників згідно з додатком № 2. Відповідно до реєстру боржників № 2 від 16.07.2025 року та акту прийому-передачі реєстру боржників від 16.07.2025 року, до позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» перейшло право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором на загальну суму 25 950 грн. 01 коп. (копії містяться у системі «Електронний суд»).
Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, проценти за користування кредитом нараховувалися вказаним кредитодавцем за період з 13.02.2024 року по 02.04.2024 року (дата продажу активу) у загальному розмірі 7 350 грн. 01 коп., при цьому за перші чотирнадцять днів користування кредитом нарахування здійснювалося за ставкою 1,82 % в день (по 109 грн. 20 коп. щоденно), а починаючи з 28.02.2024 року - за ставкою 2,50 % в день (по 150 грн. 00 коп. щоденно) з одночасним донарахуванням різниці між дисконтною та базовою ставками (копії містяться у системі «Електронний суд»).
Згідно з розрахунком заборгованості ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» за цим же кредитним договором, нарахування процентів продовжено за період з 02.04.2024 року по 25.06.2024 року за ставкою 2,50 % в день (по 150 грн. 00 коп. щоденно), внаслідок чого загальний розмір нарахованих процентів за користування кредитом склав 19 950 грн. 01 коп., а загальна сума заборгованості - 25 950 грн. 01 коп. (копії містяться у системі «Електронний суд»).
Матеріали справи містять також повідомлення ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС» № ТП/156164390 від 26.06.2024 року про дострокове розірвання договору, яким відповідача ОСОБА_1 повідомлено про дострокове розірвання договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року з 26.06.2024 року на підставі пункту 9.1.1.7 договору та ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування», та про необхідність сплати всієї суми заборгованості у розмірі 25 950 грн. 01 коп. (копії містяться у системі «Електронний суд»).
Жодних доказів здійснення відповідачем ОСОБА_1 будь-яких платежів на погашення заборгованості за вказаним кредитним договором матеріали справи не містять; у графі «Оплати» обох розрахунків заборгованості відповідні відомості відсутні. Так само матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем ОСОБА_1 фактично нарахованих процентів станом на 27.02.2024 року та активації ним в особистому кабінеті функції продовження строку дисконтного періоду.
При цьому, розмір спірної заборгованості за кредитним договором відповідачем ОСОБА_1 не спростовано, своїх розрахунків не наведено та суду не було подано.

Релевантні норми і джерела права, застосовані судом при ухваленні рішення.
Встановлені судом цивільні правовідносини щодо порушення боржником грошового зобов`язання й застосування кредитором відповідних наслідків цього, у тому числі й за кредитними договорами, регулюються Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року й протоколами до неї, Цивільним кодексом України (надалі - ЦК України), Законами України «Про електронну комерцію», «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг», «Про захист прав споживачів», «Про споживче кредитування», іншими актами цивільного законодавства.
Так, згідно з положеннями ст. 8 Конституції України, в Україні визнається і діє принцип верховенства права. 
За змістом ч. 2 ст. 11 ЦК України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, з-поміж іншого, договори та інші правочини.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.Зобов`язання виникають з підстав, встановлених у ст. 11 цього Кодексу.
Своєю чергою, системний аналіз статей 524-526, 533-535 ЦК України дає підстави стверджувати про те, що грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника виконання певних дій кореспондує обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора. Порушенням зобов`язання, як встановлено у ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до ст. 623 ЦК України боржник, який порушив зобов`язання, має відшкодувати кредиторові завдані цим збитки.
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона-підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги. Згідно ч. 1 ст. 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. За змістом ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
В силу ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
За змістом ст. 1056-1 ЦК України, розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються у договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Щодо укладення договору в електронній формі.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому ЦК України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним у ст. 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому у ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частина 5 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачає, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Частиною 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному у ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.

Щодо цесії (переходу права вимоги, факторингу).
Відповідно до пункту 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути змінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Відповідно до ст. 516 ЦК України, заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. Боржник має право не виконувати свого обов`язку новому кредиторові до надання боржникові доказів переходу до нового кредитора прав у зобов`язанні (ч. 2 ст. 517 ЦК України).
Частиною 1 ст. 1077 ЦК України передбачено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Відповідно до ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Щодо відсотків/процентів за користування кредитом та меж їх нарахування.
За змістом ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається. Недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною. Правові наслідки, передбачені частинами першою та другою цієї статті, застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів (частини 1-3 ст. 216 ЦК України). За змістом ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до пункту 17 ч. 1 ст.1 Закону України «Про захист прав споживачів», послуга - діяльність виконавця з надання (передачі) споживачеві певного визначеного договором матеріального чи нематеріального блага, що здійснюється за індивідуальним замовленням споживача для задоволення його особистих потреб.
У розумінні положень чинного законодавства України надання грошових коштів є послугою.
Згідно з статтями 11, 18 Закону України «Про захист прав споживачів», цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування». Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Перелік несправедливих умов у договорах із споживачами не є вичерпним. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним. Нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування», умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
При цьому, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ (який набрав чинності 24.12.2023 року) внесено зміни до Закону України «Про споживче кредитування» та статтю 8 цього Закону доповнено частиною п`ятою. Так, відповідно до ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1,0 %.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти, а також обумовлену в договорі неустойку, припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно частини другої статті 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси кредитора забезпечені частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання. Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 28.03.2018 року за єдиним унікальним номером судової справи 444/9519/12.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 року за єдиним унікальним номером судової справи 910/4518/16 зазначено, що регулятивні відносини між сторонами кредитного договору обмежені, зокрема, часовими межами, в яких позичальник отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг (строком кредитування та визначеними у його межах періодичними платежами); однак, якщо позичальник порушує зобов`язання з повернення кредиту, в цій частині між ним та кредитодавцем регулятивні відносини трансформуються в охоронні. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно, що узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 року за єдиним унікальним номером судової справи 912/1120/16.

Узагальнена оцінка доводів та аргументів за результатами розгляду цієї справи.
Вочевидь, що між сторонами (з урахуванням правонаступництва позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на підставі договорів факторингу) було досягнуто згоди з усіх істотних умов електронного кредитного договору № 156164390 від 13.02.2024 року, цей правочин, в силу відсутності доказів на підтвердження його нікчемності чи визнання його недійсним у встановленому порядку, створюють презумпцію його правомірності, у зв`язку з чим вказаний кредитний договір є обов`язковим для виконання сторонами, а зобов`язання за ним мають виконуватися належним чином відповідно до закону та їх умов, натомість відповідач ОСОБА_1 не виконав зобов`язань за вказаним кредитним договором, допущену заборгованість за електронним договором ним у встановленому порядку не погашено.
Оцінюючи ланцюг відступлення права грошової вимоги, суд виходить з того, що у всіх трьох договорах факторингу сторони погодили момент переходу права вимоги підписанням відповідних реєстрів прав вимоги та реєстрів боржників. Реєстр прав вимоги № 278, до якого включено вимогу за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року, підписано 02.04.2024 року, тобто після укладення кредитного договору, а відтак право вимоги за цим договором на момент його включення до реєстру вже існувало, а не було майбутнім. Так само на момент підписання реєстру прав вимоги № 2 від 28.05.2025 року та реєстру боржників № 2 від 16.07.2025 року право вимоги до відповідача ОСОБА_1 було дійсним, а, відтак, могло бути передане. Та обставина, що договір факторингу № 28/1118-01 укладено 28.11.2018 року, тобто до виникнення спірних кредитних правовідносин, сама по собі не спростовує відступлення, оскільки фактичне відступлення прав вимоги не прив`язується виключно до моменту укладення договору факторингу, а відбувається на підставі реєстру, який містить перелік прав вимоги, що можуть виникати як до, так і після укладення договору факторингу, і на дату підписання реєстру прав вимоги № 278 від 02.04.2024 року строк дії вказаного договору факторингу було продовжено відповідними додатковими угодами. Отже, позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» набув право вимоги до відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року та є належним кредитором у спірних правовідносинах.
Разом з тим, суд не може погодитися із заявленим позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» розміром заборгованості за процентами за користування кредитними коштами, виходячи з наступного.
Як вбачається з наданих позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» розрахунків заборгованості ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та ТзОВ «ТАЛІОН ПЛЮС», проценти за користування кредитними коштами нараховувалися кредиторами безперервно за період з 13.02.2024 року по 25.06.2024 року, тобто протягом 134 днів, тоді як строк дисконтного періоду кредитування за договором становив 14 днів.
У межах загального строку дії договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року тривалістю 5 років визначені періодичні строки повернення траншів, з яких складається загальна сума кредиту. Зокрема, умовами вказаного договору передбачено, що строк кредитування за наданими траншами становить 14 днів та закінчується 27.02.2024 року (пункти 3.1, 7.1 договору).
При цьому, матеріали справи не містять доказів оплати відповідачем ОСОБА_1 всіх фактично нарахованих процентів станом на 27.02.2024 року, тобто на день закінчення дисконтного періоду, а також активації ним функції продовження строку дисконтного періоду в особистому кабінеті позичальника, що свідчить про те, що після закінчення дисконтного періоду 27.02.2024 року строк кредитування не продовжувався. Навпаки, у графі «Оплати» обох розрахунків заборгованості будь-які платежі відповідача ОСОБА_1 відсутні, а сам позивач ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» у позовній заяві стверджує, що погашення заборгованості не здійснювалося.
Оскільки умови договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року передбачали надання у користування кредитних коштів на 14 днів, строк кредитування закінчився 27.02.2024 року, а тому подальше нарахування кредитодавцем та його правонаступниками процентів за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним. За таких умов право кредитодавця нараховувати проценти за користування кредитними коштами обмежене періодом кредитування, а саме з 13.02.2024 року по 27.02.2024 року.
Посилання ж на пункт 8.8. договору, яким передбачено нарахування процентів «до дня закінчення строку дії цього договору», та на пункт 12.4. договору, яким погоджено нарахування процентів за ставкою 912,50 % річних після закінчення строку дії договору чи його дострокового розірвання, наведеного висновку не спростовують. По-перше, вказані умови не змінюють строку кредитування, який сторони визначили дисконтним періодом, а лише встановлюють граничні часові межі облікових операцій кредитодавця. По-друге, нарахування процентів за спірними розрахунками припинено 25.06.2024 року, тобто ще до дострокового розірвання договору (26.06.2024 року) та задовго до закінчення п`ятирічного строку його дії, а отже спірні проценти нараховувалися саме як регулятивні проценти за користування кредитом у розумінні ч. 1 ст. 1048 ЦК України, а не як проценти в розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України. Оскільки ж поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, регулятивна норма ч. 1 ст. 1048 ЦК України та охоронна норма ч. 2 ст. 625 ЦК України одночасно застосовуватися не можуть.
Разом з тим, суд не може залишити поза увагою невідповідність визначеної сторонами базової процентної ставки імперативним приписам Закону України «Про споживче кредитування».
Так, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ, який набрав чинності 24.12.2023 року, статтю 8 Закону України «Про споживче кредитування» доповнено частиною п`ятою, за якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %. При цьому, за змістом ч. 4 ст. 8 вказаного Закону, денна процентна ставка визначається як загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом, виражені у процентах від загального розміру наданого кредиту.
Цей закон вступив у дію 24.12.2023 року, й, відповідно, денна процентна ставка не могла перевищувати 1,0 % для тих договорів, які укладено після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» від 22.11.2023 року № 3498-ІХ, тобто до тих договорів, які укладено зі споживачами - фізичними особами після 24.12.2023 року, безальтернативно застосовується максимальний розмір денної процентної ставки у розмірі 1,0 %.
Договір кредитної лінії № 156164390 укладено між ТзОВ «МАНІВЕО ШВИДКА ФІНАНСОВА ДОПОМОГА» та відповідачем ОСОБА_1 13.02.2024 року, тобто після набрання чинності вказаними змінами, а відтак визначений сторонами у п. 8.3 договору розмір базової процентної ставки - 2,50 % в день від суми залишку кредиту (912,50 % річних), як і встановлений п. 8.5.1 договору розмір дисконтної процентної ставки - 1,82 % в день (664,30 % річних), перевищують гранично допустиме значення денної процентної ставки, встановлене ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування».
Відтак умови договору кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року в частині, яка встановлює денну процентну ставку понад 1,0 %, є нікчемними, а тому, у порядку, передбаченому положеннями ч. 5 ст. 216 ЦК України, суд застосовує наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи, й у задоволенні позовних вимог у частині стягнення зайво нарахованих процентів за кредитом належить відмовити.
Таким чином, за користування кредитними коштами за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року за період з 13.02.2024 року по 27.02.2024 року, тобто в межах строку кредитування, підлягали нарахуванню проценти у максимальній межі, визначеній чинним законодавством, у розмірі 840 грн. 00 коп. (6 000 грн. х 1,0 % х 14 днів = 840 грн. 00 коп.), замість фактично нарахованих кредитодавцем та його правонаступниками 19 950 грн. 01 коп..
Отже, заборгованість відповідача ОСОБА_1 за договором кредитної лінії № 156164390 від 13.02.2024 року становить 6 840 грн. 00 коп., з яких 6 000 грн. 00 коп. - заборгованість за тілом кредиту та 840 грн. 00 коп. - заборгованість за процентами за користування кредитними коштами, яка підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС».

Щодо розподілу судових витрат у справі.
Відповідно до ч. 1, пунктів 1, 4 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Отож, судові витрати у справі, котрі полягають у сплаті позивачем ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» судового збору за пред`явлення позовної заяви до суду із вимогою майнового характеру у розмірі 2 662 грн. 40 коп., які підтверджується відповідною випискою про зарахування судового збору до спеціального фонду державного бюджету України, на підставі ч. 1 ст. 141 ЦПК України, підлягають до стягнення на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , пропорційно до задоволених позовних вимог, тобто у розмірі 701 грн. 77 коп..
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп. позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» надав суду: договір про надання правничої допомоги № 20/01/26-01 від 20.01.2026 року, укладений між ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» та АБ «Тараненко та партнери»; додаткову угоду від 21.01.2026 року № 25771127327 до договору про надання правничої допомоги № 20/01/26-01 від 20.01.2026 року; протокол погодження вартості; акт прийому-передачі наданих послуг, в якому зазначена послуга, яка надається, кількість годин та вартість. Згідно з актом, витрати складаються: складання позовної заяви 2 год. - 5 000 грн. 00 коп., вивчення матеріалів справи 2 год. - 1 000 грн. 00 коп., підготовка адвокатського запиту щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів за кредитним договором № 156164390 від 13.02.2024 року на рахунок позичальника 1 год. - 500 грн. 00 коп., підготовка і подача клопотання щодо отримання інформації про зарахування кредитних коштів 1 год. - 500 грн. 00 коп.; свідоцтво і ордер адвоката (копії містяться у системі «Електронний суд»).
У додатковій постанові Верховного Суду від 08.09.2021 року за єдиним унікальним номером судової справи 206/6537/19 зазначено, що попри волю сторін договору визначати розмір гонорару адвоката, суд не позбавлений права оцінювати заявлену до відшкодування вартість правничої допомоги на підставі критеріїв співмірності, визначених ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
При цьому, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 року за єдиним унікальним номером судової справи 922/1964/21 зроблено висновок про те, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд, за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу. У такому випадку суд, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею витрат на правову допомогу повністю або частково та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідачем ОСОБА_1 не надано суду заперечення щодо витрат позивача ТзОВ «Фінансова компанія «ЕЙС» на правничу допомогу у розмірі 7 000 грн. 00 коп., водночас, суд, враховуючи принцип співмірності таких витрат, вважає, що витрати на правову допомогу у даній конкретній справі належить обмежити до 4 000 грн. 00 коп., які стягнути на користь зазначеного позивача з відповідача ОСОБА_1 , своєю чергою, з урахуванням пропорційності задоволення позовних вимог, стягненню підлягає - 1 054 грн. 33 коп. витрат на правову допомогу у даній конкретній справі.
Доказів понесення сторонами інших судових витрат, пов`язаних з її розглядом, матеріали цієї справи не містять.

Керуючись статтями 4-5, 10, 12-13, 77-81, 89-90, 95, 133, 137, 141, 209-211, 247, 258-259, 263-265, 268, 274-275, 279 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, - задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 6 840 (шість тисяч вісімсот сорок) грн. 00 коп. заборгованості за кредитним договором.
В задоволенні решти позовних вимог, - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС» 1 756 (одну тисячу сімсот п`ятдесят шість) грн. 10 коп. понесених судових витрат у вигляді сплачених судового збору та коштів на професійну правничу допомогу, з урахуванням їх зменшення судом, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Строк і порядок набрання рішенням суду законної сили та його оскарження.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Львівського апеляційного суду. 

Повне найменування сторін у справі.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «ЕЙС», код у ЄДРПОУ: 42986956; місцезнаходження юридичної особи: вул. Алматинська, 8, офіс 310-А, м. Київ, 02090; адреса електронної пошти: fincomace@gmail.com; електронний кабінет у ЄСІТС: наявний.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 ; зареєстроване місце проживання фізичної особи: АДРЕСА_2 ; адреса електронної пошти: ІНФОРМАЦІЯ_2 ; електронний кабінет у ЄСІТС: відсутній.

Повне рішення суду складено: 17 серпня 2026 року.

Суддя Володимир МИКИТИН