| ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 640/4908/21 Суддя (судді) першої інстанції: Семененко Марина Олександрівна

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2026 року м. Київ

Шостий апеляційний адміністративний суд в складі: головуючого - судді Мєзєнцева Є.І., суддів - Епель О.В., Файдюка В.В., розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Київської митниці на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року у справі за адміністративним позовом товариства з обмеженою відповідальністю "ЛАРВІДЖ ІНТЕРНЕШНЛ ЛІМІТЕД" до Київської митниці, як відокремленого підрозділу Державної митної служби України про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості та картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів,

ВСТАНОВИВ :

Товариство з обмеженою відповідальністю "ЛАРВІДЖ ІНТЕРНЕШНЛ ЛІМІТЕД" звернулось до Окружного адміністративного суду м. Києва з адміністративним позовом до Київської митниці про визнання протиправним та скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 26.10.2020 №UA100060/2020/000073/2; визнання протиправною та скасування картки відмови у митному оформленні (випуску) товарів № UA100060/2020/01060.
На виконання положень Закону України від 13 грудня 2022 року № 2825-IX «Про ліквідацію Окружного адміністративного суду міста Києва та утворення Київського міського окружного адміністративного суду» та відповідно до Порядку передачі судових справ, нерозглянутих Окружним адміністративним судом міста Києва, затвердженого наказом Державної судової адміністрації України від 16 вересня 2024 року № 399 цю справу передано на розгляд до Запорізького окружного адміністративного суду.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року адміністративний позов задоволено.
В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи, просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України, суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
З огляду на викладене, колегія суддів визнала за можливе розглянути справу в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши повноту встановлення окружним адміністративним судом фактичних обставин справи та правильність застосування ним норм матеріального і процесуального права, колегія суддів дійшла наступного висновку.
Судом першої інстанції встановлено, що 01.12.2018 між позивачем (Покупець) та компанією «NINGBO JUNMAO ENVIRONMENTAL PROTECTION EQUIPMENT CO., LTD» (Китай) (Продавець) укладено контракт №JU/LU/2018 (далі - Контракт), відповідно до умов якого продавець продає, а покупець купує різні товари народного споживання, виготовлені в Китаї, поіменовані в подальшому "продукція", та оплачує їх вартість на умовах FOB порт Нингбо, Китай (згідно Інкотермс 2010) (п.1.1). Продавець постачає покупцю продукцію окремими партіями у відповідності до попередніх заявок покупця. Товар постачається на територію України (п. 1.2). Поставка продукції здійснюється окремими партіями згідно виставленого комерційного інвойсу, який стане невід`ємною частиною контракту. Комерційний інвойс буде визначати повний перелік Продукції даної поставки, її кількість, ціну одиниці, а також повну вартість. Вага брутто і нетто вказуються в пакувальному листі (п. 1.3). Загальна сума даного Контракту складається із суми всіх інвойсів в доларах США, які будуть являтись невід`ємною частиною контракту (п. 2.1). Ціна на продукцію виставляється Продавцем після отримання замовлення Покупця і вказується в інвойсі. Ціна повинна включати всі матеріали і витрати. Вартість упаковки і маркування включається у ціну Продукції. Валюта Контракту (ціни) і валюта платежу - долар США (п.п.3.1 - 3.3.). Оплата товару здійснюється в доларах США банківським переказом з рахунку покупця авансовим платежем: протягом 60 днів з моменту відвантаження товару на основі Комерційного інвойсу; дата Коносаменту буде вважатись датою відвантаження (п. 6.1).
Доповненням №1 від 01.12.2018 до Контракту пункт 1.2 викладено в новій редакції: Продавець постачає покупцю продукцію окремими партіями у відповідності до попередніх заявок покупця. Товар постачається на територію України. Перелік поставленого товару та ціна погодженні сторонами в Специфікації №1, яка являється невід`ємною частиною контракту. У випадку зміни ціни на товар протягом строку дії контракту, сторонами тоді підписується нова специфікація, яка також стане невід`ємною частиною Контракту.
Доповненням №2 від 02.09.2019 до Контракту змінено реквізити сторін, які зазначені в розділі 13.
За змістом специфікацій №3 від 01.11.2018, складеної до Контракту, сторони узгодили перелік партії товарів (артикули та короткий опис), їх розмір та ціну за 1 одиницю товару на загальну суму поставки 11 669,20 дол. США.
22.06.2020 Покупцем направлено Продавцю заявку на поставку товару №К0220 по Контракту № JU/LU/2018 від 01.12.2018.
Продавцем виписано рахунок-фактуру (комерційний інвойс) №JMWKL0220 від 03.08.2020 на оплату товарів на загальну суму 11 669,20 дол. США.
Для здійснення митного оформлення товару, декларантом позивача подано до митного органу електронну митну декларацію (ЕМД) № UA100060/2020/340268 від 23.10.2020, в якій заявлено до митного оформлення товари: меблі металеві: стелажна система пересувна розібрана; металева арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби; металеві частини меблів: полиці та кошики для встановлення в гардеробних та пересувних стелажних системах; вироби з пластмас: фурнітура для гардеробних систем; металева арматура кріплення, фурнітура та аналогічні вироби зі сталі для гардеробних систем. Торговельна марка: Larvij. Виробник: NINGBO JUNMAO ENVIRONMENTAL PROTECTION EQUIPMENT CO., LTD).
Митна вартість товарів визначена за першим методом (за ціною контракту) у рахуванням транспортних витрат до кордону України. 
Разом із митною декларацією позивачем надано документи на підтвердження заявленої митної вартості товару (графа 44 МД): пакувальний лист б/н від 03.08.2020; комерційний інвойс №JMWKL0220 від 03.08.2020; коносамент (bill of lading) №NBKN093538 від 24.08.2020; коносамент (bill of lading) №4359-0177-008.021 від 22.09.2020; CMR №026663 від 18.10.2020; сертифікат про походження товару форми A №G20554512500033 від 21.09.2020; заявку №16 від 05.08.2020 до договору транспортного експедирування № КН 18 FS від 20.02.2019: swift від 16.09.2020; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг від виконавця договору (контракту) про транспортно-експедиційні послуги №12023977 від 19 10.2020; довідку про вартість транспортно - експедиційних послуг б/н від 19.10.2020; каталог China Junmao від 20.10.2020; Price List 17.02.2020 - 31.01.2021 (завірений Китайською ТПП); сертифікат про завірення Price List №203302АО/021910 від 21.05 2020: експертний висновок Вінницької ТПП №0106 від 20.10.2020; податкову накладну №1817 від 09.09.2020; податкову накладну №1828 від 09.09.2020; специфікацію №3 від 15.06.2020; Доповнення 1, 2 до Контракту №JU/LU/2018 від 01.12.2018; Контракт №JU/LU/2018 від 01.12.2018; договір про надання послуг митного брокера №Б-0510/18 від 11.10.2018; договір транспортного експедирування № КН 18 FS від 20.02.2019; замовлення на придбання №К0220 від 22.06.2020; переклад експортної декларації №310420200549470529 від 18.08.2020; лист постачальника (виробника) від 01.08.2020 стосовно скорочення маркування; акт надання транспортно-експедиційних послуг №12023977 від 19.10.2020; експортну декларацію №310420200549470529 від 18.08.2020.
23.10.2020 Митниця направила декларанту повідомлення з вимогою надання додаткових документів, в якій зазначено, що заявлена митна вартість імпортованих товарів не може бути визнана, оскільки документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари. Зазначено, що відповідно до положень наказу Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599 «Про затвердження форми декларації митної вартості та Правил її заповнення», для підтвердження витрат на транспортування декларантом повинні надаватись рахунки - фактури, акти виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно - експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно - експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури. Таким чином, надані відомості щодо витрат на транспортування не підтверджені належним чином та не підлягають обчисленню та перевірці, що суперечить положенням частини 2, 21 статті 58 Митного кодексу. Також для підтвердження витрат на транспортування надана довідка від ДП «Кюне і Нагель» від 19.10.2020 №б/н, згідно якої надана вартість перевезення складає 34 147,25 грн від порту Ningbo. Однак, відповідно до наданих товаротранспортних документів, а саме: коносаменту, дана компанія не зазначена як безпосередній виконавець транспортних послуг. Отже, відбулося залучення третіх осіб. Підприємство, яке надало документи для підтвердження транспортних витрат повинно однозначно ідентифікуватися з підприємством, що здійснило перевезення оцінюваного товару. Висновок Вінницької ТПП від 20.10.2020 №0106 прийнятий до уваги митниці, але не може бути підставою для визнання митної вартості. Наданий прайс - лист не містить інформацію стосовно даних (сайти у мережі Інтернет, електронну адресу, телефони) для контактів покупців із фірмою - продавцем зазначених товарів, термін дії цін на визначений період та інші положення, що стосуються умов продажу товарів, що не відображає дійсну вартість товару у розумінні положень статті VII Генеральної угоди з тарифів та торгівлі. Так, згідно норм зазначеної статті, під «дійсною вартістю» слід розуміти ціну, за яку, під час та в місці, визначеними законодавством імпортуючої країни, такий чи подібний товар продається або пропонується до продажу при звичайному ході торгівлі за умов повної конкуренції. Тобто, даний документ не підтверджує дійсність цін та достовірність митної вартості. Відповідно до п. 3.2 поданого до митного оформлення контракту від 01.12.2018 №JU/LU/2018 у вартість товару входить вартість пакування та маркування, але разом з тим у поданому до митного оформлення інвойсі від 03.08.2020 № JMWKL0220 такі числові складові не зазначено, а отже неможливо виділити числові складові вартості самого товару. Враховуючи вищевикладене, відповідно до чистин 2 та 10 статті 58 Кодексу відсутня документально підтверджена інформація щодо числових значень складових митної вартості, необхідних при її обчисленні. 
На вимогу митного органу позивачем направлено заяву №26-1 від 26.01.2020, до якої долучено: Рахунок-фактуру та акт виконаних робіт(надання послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно експедиційних послуг, банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунку-фактури, заявку на перевезення, прайс-лист.
Крім того, листом №26-2 від 26.10.2020 повідомлено, що протягом 10 днів інші документи надаватись не будуть.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, Митницею винесено рішення про коригування митної вартості товарів № UA100060/2020/000073/2 від 26.10.2020, відповідно до якого зазначено, що митна вартість імпортованого товару не може бути визнана оскільки документи, подані для підтвердження митної вартості товару, містять розбіжності та не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Крім того, 26.10.2020 Митницею складено картку відмови у митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100060/2020/01060, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товарів, заявлених до митного оформлення.
Декларантом подано нову митну декларацію ЕМД № UA10060/2020/340933 від 27.10.2020 року, сплачено вартість донарахованих митних платежів відповідно до спірного рішення про коригування митної вартості товарів, товар випущено у вільний обіг.
Не погоджуючись з рішенням митного органу про коригування митної вартості товарів та карткою відмови у митному оформленні, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Відповідно до частини другої статті 1 Митного кодексу України відносини, пов`язані із справлянням митних платежів, регулюються цим Кодексом, Податковим кодексом України та іншими законами України з питань оподаткування.
Відповідно до пункту 24 частини 1 статті 4 Митного кодексу України вбачається, що митний контроль - сукупність заходів, що здійснюються з метою забезпечення додержання норм цього Кодексу, законів та інших нормативно-правових актів з питань державної митної справи, міжнародних договорів України, укладених у встановленому законом порядку.
Частиною 1 статті 7 Митного кодексу України встановлені порядок і умови переміщення товарів через митний кордон України, їх митний контроль та митне оформлення, застосування механізмів тарифного і нетарифного регулювання зовнішньоекономічної діяльності, справляння митних платежів, ведення митної статистики, обмін митною інформацією, ведення Української класифікації товарів зовнішньоекономічної діяльності, здійснення відповідно до закону державного контролю нехарчової продукції при її ввезенні на митну територію України, запобігання та протидія контрабанді, боротьба з порушеннями митних правил, організація і забезпечення діяльності митних органів та інші заходи, спрямовані на реалізацію державної політики у сфері державної митної справи, становлять державну митну справу.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України в силу приписів статті 49 МК України є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до приписів ч. ч. 1 та 2 ст. 53 Митного кодексу України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну вартість товарів, є: 1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу); 4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
У разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи: 1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається; 2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом); 3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту); 4) виписку з бухгалтерської документації; 5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів; 6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару; 7) копію митної декларації країни відправлення; 8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини (ч. 3 ст. 53 Митного кодексу України).
За приписами ч. 1, 2, 3 ст. 54 Митного кодексу України, контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється митним органом під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. Контроль правильності визначення митної вартості товарів за основним методом - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту (вартість операції), здійснюється митним органом шляхом перевірки розрахунку, здійсненого декларантом, за відсутності застережень щодо застосування цього методу, визначених у частині першій статті 58 цього Кодексу. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 Митного кодексу України.
Приписами ст. 337 Митного кодексу України передбачено, що перевірка документів та відомостей, які подаються органам доходів і зборів під час переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, здійснюється візуально, із застосуванням інформаційних технологій шляхом проведення: формато-логічного контролю; контролю співставлення; контролю із застосуванням системи управління ризиками та в інші способи, передбачені цим Кодексом.
При здійсненні контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган повинен впевнитися, що заявлена декларантом митна вартість товару ґрунтується на дійсній вартості, під якою, відповідно до статті VІІ ГАТТ 1994 року, згода на обов`язковість якої надана Верховною Радою України, розуміється ціна, за якою такий або аналогічний товар продається або пропонується для продажу при нормальній торгівлі в умовах повної конкуренції.
Примітками до п. 2 статті VІІ «Оцінка товару для митних цілей» ГАТТ (1947) визначено, що сумісним зі статтею VІІ було б припущення, що «дійсна вартість» може бути представлена ціною, зазначеною у рахунку, плюс будь-які не включені до неї збори за виправдані витрати, які є звичайними складовими «дійсної вартості», а також плюс будь-яка виняткова знижка чи інше зменшення звичайної конкурентної ціни.
Згідно із пункту 1 частини 4 статті 54 Митного кодексу України контроль заявленої декларантом митної вартості товарів здійснюється шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості, наявності в поданих документах усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Відповідно до частини 6 статті 54 Митного кодексу України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу.
За визначенням, наведеним у ч. 1 ст. 256 МК України, відмова у митному оформленні це письмове вмотивоване рішення митного органу про неможливість здійснення митного оформлення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через невиконання декларантом або уповноваженою ним особою умов, визначених цим Кодексом.
Відповідно до ч.12 ст. 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації за формою, встановленою центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну політику у сфері фінансів.
При цьому митний орган перевіряє правильність визначення саме числового значення і складових митної вартості товару, заявленого декларантом до митного оформлення, достовірність та точність заяв, документів чи розрахунків, поданих декларантом, та відсутність обмежень для визначення митної вартості за ціною договору, наведених у вищезазначених нормах.
Сумніви у достовірності поданих декларантом відомостей можуть бути зумовлені, зокрема, неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено.
З огляду на наведені норми, суд також зазначає, що основним методом визначення митної вартості товарів є метод за ціною договору, а обов`язок доведення митної вартості товару покладається саме на декларанта.
При цьому митний орган у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, може витребувати додаткові документи.
Наявність обґрунтованих сумнівів у правильності зазначеної декларантом митної вартості товарів є імперативною умовою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України.
Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої декларантом інформації про митну вартість товару.
Суд зазначає, що позивачем при здійсненні імпортування товару на митну територію України на підтвердження заявленої ним митної вартості товару за ціною контракту було надано повний пакет документів, у відповідності до переліку, закріпленого частиною другою статті 53 Митного кодексу України.
Відповідач не надав доказів того, що документи, подані позивачем для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації.
Щодо транспортних витрат, суд зазначає, що відповідно до статті 1 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» транспортно-експедиторська діяльність підприємницька діяльність із надання транспортно-експедиторських послуг з організації та забезпечення перевезень експортних, імпортних, транзитних або інших вантажів.
Експедитор (транспортний експедитор) суб`єкт господарювання, який за дорученням клієнта та за його рахунок виконує або організовує виконання транспортно-експедиторських послуг, визначених договором транспортного експедирування.
Стаття 8 вказаного Закону містить перелік видів транспортно-експедиторських послуг, що надаються експедиторами за дорученням клієнтів, серед яких: забезпечують оптимальне транспортне обслуговування, а також організовують перевезення вантажів різними видами транспорту територією України та іноземних держав відповідно до договорів (контрактів), згідно з якими сторони мають право використовувати відомі міжнародні звичаї, рекомендації, правила міжнародних органів та організацій, якщо це не заборонено прямо або у виключній формі цим та іншими законами України; фрахтують національні, іноземні судна та залучають інші транспортні засоби і забезпечують їх подачу в порти, на залізничні станції, склади, термінали або інші об`єкти для своєчасного відправлення вантажів; здійснюють розрахунки з портами, транспортними організаціями за перевезення, перевалку, зберігання вантажів; оформляють документи та організовують роботи відповідно до митних, карантинних та санітарних вимог; надають інші допоміжні та супутні перевезенням транспортно-експедиторські послуги, що передбачені договором транспортного експедирування і не суперечать законодавству.
Згідно зі статтею 9 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність», за договором транспортного експедирування одна сторона (експедитор) зобов`язується за плату і за рахунок другої сторони (клієнта) виконати або організувати виконання визначених договором послуг, пов`язаних з перевезенням вантажу…
..Платою експедитору вважаються кошти, сплачені клієнтом експедитору за належне виконання договору транспортного експедирування.
У плату експедитору не включаються витрати експедитора на оплату послуг (робіт) інших осіб, залучених до виконання договору транспортного експедирування, на оплату зборів (обов`язкових платежів), що сплачуються при виконанні договору транспортного експедирування.
Статтею 10 Закону України «Про транспортно-експедиторську діяльність» визначено права Експедитора та Клієнта, проте зазначено, що договором транспортного експедирування можуть бути передбачені й інші права експедитора та клієнта.
20.02.2019 між позивачем (Клієнт) та дочірнім підприємством «Кюне і Нагель» (Експедитор) було укладено договір транспортного експедирування №КН 18 FS (далі - Договір №КН 18 FS.
Відповідно до пункту 1.1. Договору №КН 18 FS, транспортно-експедиційне обслуговування - надання транспортно-експедиційних послуг, що безпосередньо пов`язані з організацією перевезень вантажів у внутрішньому та/або міжнародному сполученні морським та іншими видами транспорту.
Згідно пункту 1.2. Договору №КН 18 FS заявка - форма доручення клієнта, в якій відображаються істотні умови кожного конкретного перевезення (групи однотипних перевезень), а саме: вид, найменування та характеристика, розміри, вага вантажу; вартість транспортно-експедиційних послуг, що підлягає сплаті експедитору; пункти відправлення та призначення вантажу; найменування вантажовідправника та вантажоодержувача; страхування вантажу; умови перевезення; особливі вказівки клієнта; інші умови здійснення конкретного перевезення (групи однотипних перевезень).
Додатком №2 до Договору №КН 18 FS сторони узгодили правила надання транспортно-експедиційних послуг FIATA, за змістом яких «транспортно-експедиційне агентство» означає особу, що укладає з клієнтом договір про транспортно-експедиційні послуги; «перевізник» означає будь-яку особу, яка фактично виконує перевезення товарів власними транспортними засобами (виконавчий перевізник), а також будь-яку особу, що несе таку ж відповідальність як і перевізник, в результаті взятої на себе відповідальності, що виражена чи витікає з домовленості (перевізник за договором); «клієнт» означає будь-яку особу, яка має права чи зобов`язання згідно з договором про транспортно-експедиційні послуги, укладеного з транспортно-експедиційним агентством, або такі, що витікають з його діяльності, пов`язаної із наданням таких послуг. 
Отже, залучення основним експедитором дочірнім підприємством «Кюне і Нагель» до виконання перевезення спірної партії товару третіх осіб, зокрема, компаній перевізників, не суперечить умовам Договору № КН 18 FS.
У рамках Договору № КН 18 FS позивач згідно заявки №16 від 05.08.2020 замовив послуги із транспортування вантажу з порту відправлення - порт Ningbo, Китай до порту призначення - порт Одеса (Україна), вартість послуг (з ПДВ) 2 312,00 дол.США, еквівалент - Вартість послуг є попередньо узгодженою та може бути відкоригована Експедитором відповідно до умов Договору на дату виставлення рахунку.
Експедитором виписано рахунок-фактуру №12023977 від 19.10.2020, в якому зазначено види послуг, які надані позивачу, а саме: морський фрахт на суму 27 602,74 грн (ПДВ 0%), вантажно-розвантажувальні роботи на суму 9 738,65 грн (без ПДВ), експедиторська винагорода в розмірі 6 544,51 грн за межами України (без ПДВ), транспортні послуги по території України 15 364,46 грн (без ПДВ). Загальна вартість наданих послуг 65 579,88 грн, у тому числі ПДВ 6 329,52 грн.
Сторонами також підписано акт надання послуг №12023977 від 19.10.2020, відповідно до якого надано такі послуги: морський фрахт на суму 27 602,74 грн (ціна з ПДВ), вантажно-розвантажувальні роботи на території України на суму 11 686,38 грн (ціна з ПДВ), експедиторська винагорода на суму 7 853,41 грн (ціна з ПДВ), транспортні послуги по території України на суму 18 437,35 грн (ціна з ПДВ). Загальна вартість наданих послуг 65 579,88 грн, у тому числі ПДВ 6 329,52 грн.
Відповідно до платіжного доручення №10946 від 26.10.2020 позивач сплатив на користь ДП «Кюне і Нагель» кошти в сумі 65 579,88 грн, призначення платежу: оплата транспортних послуг по Україні та фрахт згідно рахунку №12023977 від 19.10.2020.
Необхідно зазначити, що для декларанта транспортні витрати утворюються виключно згідно взаємовідносин з основним перевізником/експедитором за Договором №КН 18 FS. У свою чергу залучення основним перевізником/експедитором будь-яких сторонніх суб`єктів для виконання обов`язків щодо організації перевезення характеризує лише обраний спосіб виконання наявних у нього зобов`язань, який не змінює розмір відповідної складової митної вартості для позивача, який здійснював розрахунки за транспортні витрати виключно з експедитором, з яким він має договірні відносини - з ДП «Кюне і Нагель».
Вказані обставини спростовують твердження митного органу про необхідність надання до митного оформлення документів, які б містили інформацію про числові значення у зв`язку із залученням до перевезення третіх осіб.
Крім того, до митного оформлення надано Довідку про вартість транспортно-експедиційних послуг від 19.10.2020, складену ДП «Кюне і Нагель», відповідно до якої вартість транспортно-експедиційних послуг при перевезенні вантажу на умовах та за маршрутом FOB NINGBO-ODESSA, Україна (пункт перетину кордону) згідно транспортних документів BAL Bill of Lading №4359-0177-008.021, контейнер APZU3560190 становить: морський фрахт 27 602,74 грн, експедиторська винагорода за межами України 6 544,51 грн (без ПДВ) та 1308,90 грн. ПДВ. 
Відповідно до Правил заповнення декларації митної вартості, затверджених наказом Міністерства фінансів України від 24.05.2012 №599, для підтвердження витрат на транспортування декларантом відповідно до ч. 2 ст. 53 Митного кодексу України подаються транспортні (перевізні) документи, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів. До зазначених документів можуть належати:
- рахунок-фактура (акт виконаних робіт (наданих послуг) від виконавця договору (контракту) про надання транспортно-експедиційних послуг, що містить реквізити сторін, суму та умови платежу, інші відомості, відповідно до яких встановлюється належність послуг до товарів;
- банківські та платіжні документи, що підтверджують факт оплати транспортно-експедиційних послуг відповідно до виставленого рахунка-фактури;
- калькуляція транспортних витрат (якщо перевезення товарів здійснюється з використанням власного транспортного засобу), що містить відомості про маршрут перевезення, його протяжність у кілометрах до місця ввезення на митну територію України та по митній території України, розмір тарифної ставки на перевезення за одиницю виміру (вагу) товару за 1 кілометр маршруту.
Проте, вказаний перелік документів не є вичерпним, на що, зокрема, вказує мовний зворот «можуть належати».
Зазначене узгоджується з правовими висновками викладеними Верховним Судом у постанові від 19 листопада 2024 року у справі № 420/23588/23.
Надані декларантом документи та підтвердження транспортних витрат, у тому числі, довідка про вартість транспортно-експедиційних послуг від 19.10.2020, складена експедитором, містять детальну інформацію про вартість транспортних витрат, узгоджуються між собою, що на думку суду, є достатніми доказами на підтвердження витрат позивача на транспортування товарів, включених ним до заявленої митної вартості товарів.
Щодо посилання на неврахування висновку Вінницької ТПП від 20.10.2020 №0106, суд зазначає, що митним органом взагалі не наведено жодних обґрунтувань щодо вказаної розбіжності, що не відповідає вимогам вмотивованості рішення суб`єкта владних повноважень.
Щодо зауважень до змісту прайс-листа, суд зазначає, що Митниця не навела жодного розумного обґрунтування впливу вказаних обставин на можливість перевірки задекларованої митної вартості товарів.
Прайс-лист не є первинним документом, оскільки є лише способом для продавця запропонувати свій товар, до якого чинне законодавство не встановлює вимог щодо форми та змісту. Наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Аналогічна правова позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом у постановах від 27.06.2019 у справі № 0840/3083/18, від 13.09.2019 у справі № 820/859/17, від 06.02.2020 у справі № 520/10709/18.
Крім того, вказані документи не є документами, що підтверджують заявлену митну вартість товарів відповідно до ч.2 ст.53 МК України, а тому їх зміст жодним чином не впливає на митну вартості товарів.
Щодо відсутності в інвойсі числових складових вартості пакування та маркування, суд зазначає, що відповідно до Контракту вартість пакування та маркування включено до вартості Продукції (п.3.2).
Відповідно до проформи інвойсу 03.08.2020 № JMWKL0220 року умови поставки визначено FOB, NINGBO.
Згідно з правилами Інкотермс за умов FOB (FREE ON BOARD) продавець зобов`язаний нести витрати, пов`язані з діями щодо перевірки товару (такими як перевірка якості, розмірів, ваги, кількості), необхідними для здійснення поставки товару у відповідності зі статтею А.4. Продавець зобов`язаний за власний рахунок забезпечити пакування товару, необхідне для перевезення товару (за винятком випадків, коли в даній галузі торгівлі прийнято звичайно відвантажувати товари з такими ж характеристиками, що обумовлені договором, без упаковки). Пакування здійснюється в тій мірі, в якій обставини, що стосуються транспортування (наприклад, засоби перевезення, місце призначення), були повідомлені продавцю до укладення договору купівлі-продажу. Упаковка повинна містити належне маркування.
З викладеного слідує, що як за умовами контракту, так і за умовами поставки FOB обов`язок пакування покладається на постачальника товару та при поставці товару витрати з упаковки та пакування включено до вартості товару.
Отже, при розрахунку митної вартості не повинна враховуватися така окрема її складова, як вартість упаковки або вартість пакувальних матеріалів та робіт, пов`язаних із пакуванням, з огляду на включення цих витрат до ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті (фактурної вартості товару).
Також безпідставними є доводи відповідача про ненадання декларантом додаткових документів на вимогу митного органу, оскільки останнім не доведено наявність підстав для витребування додаткових документів у позивача. 
Крім того, відповідно до вимог ч.3 ст.53 МК України додаткові документи надаються декларантом за наявності, відтак, саме по собі подання таких документів не в повному обсязі або неподання таких документів не може бути підставою для коригування митної вартості товару.
За таких обставин суд дійшов висновку, що позивач надав митному органу усі необхідні документи, які надають можливість перевірити та підтвердити заявлену митну вартість товару, проте, митним органом необґрунтовано витребувано додаткові документи, а вказані в оскаржуваному рішенні про коригування митної вартості недоліки у поданих позивачем документах спростовані в ході судового розгляду справи.
Разом з тим суд встановив, що надані позивачем містять чітку, недвозначну і зрозумілу інформацію про товар та його ціну, а також заявлену митну вартість, а отже у сукупності ті відомості, які підтверджують числові значення митної вартості (її складових), й не дають підстав для сумніву щодо повноти та правильності її визначення декларантом.
Натомість митний орган не довів належними, достатніми та беззаперечними доказами, що надані декларантом документи в своїй сукупності не підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за ці товари та не дають можливість здійснити митне оформлене товару за визначеним декларантом основним методом - за ціною договору, як не довів і правових підстав для застосування другорядного методу.
Зважаючи на викладене, в даній справі митний орган не спростував дійсності поданих до митного оформлення основних документів, достовірності зазначених у них відомостей, контрактну ціну оцінюваних товарів, а також не довів об`єктивну неможливість перевірити вартість операції на підставі наданих позивачем документів.
Тому в даному випадку відповідач помилково дійшов до висновку про неможливість на основі поданих документів підтвердити складові частини митної вартості.
Відтак, суд першої інстанції вірно зазначив, що сумніви відповідача щодо неможливості встановлення митної вартості товару, на підставі поданих позивачем документів, ґрунтуються виключно на його припущеннях, а не на достовірних відомостях.
Оскільки підстави відмови, викладені в оскаржуваній картці відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення, є аналогічними тим, що викладеним в рішенні про коригування митної вартості товарів, така картка також є протиправною та підлягає скасуванню.
У постанові від 23.07.2021 у справі № 820/3979/17 Верховний Суд зазначив, що оскільки оскаржена в судовому порядку картка відмови носить похідний характер від прийнятих рішень про коригування митної вартості, і з цих підстав дійшов висновку, що вимога про визнання її протиправною правомірно визнано судами обґрунтованою.
Згідно із частиною першої статті 73 Кодексу адміністративного судочинства України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до частини першої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Беручи до уваги вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про задоволення позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги зазначених вище висновків суду попередньої інстанції не спростовують і не дають підстав для висновку, що судом першої інстанції при розгляді справи неправильно застосовано норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, чи порушено норми процесуального права.
Решта тверджень та посилань сторін судовою колегією апеляційного суду не приймається до уваги через їх неналежність до предмету позову або непідтвердженість матеріалами справи. 
За правилами ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Керуючись статтями 308, 311, 315, 316, 321, 322, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ПОСТАНОВИВ :
Апеляційну скаргу Київської митниці залишити без задоволення, а рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26 червня 2025 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, та може бути оскаржена безпосередньо до Касаційного адміністративного суду у складі Верховного суду у тридцятиденний строк в порядку, встановленому статтями 329-331 КАС України.

Головуючий суддя Є.І.Мєзєнцев

cуддя О.В.Епель

суддя В.В.Файдюк