ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 вересня 2026 року м. Львів | | Справа № 565/728/26 пров. № А/857/34437/26

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Боршовського Т.І.,
суддів Гуляка В.В.,
Носа С.П.,

за участю секретаря судового засідання Арбуза Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вараського міського суду Рівненської області від 09 червня 2026 року у справі № 565/728/26 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Рівненській області, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача - старшого інспектора СРПП Вараського РВП ГУНП у Рівненській області лейтенанта поліції Ткачука Олександра Олександровича, про скасування постанови, -

суддя в 1-й інстанції – Бренчук Г.В.,
дата і час ухвалення рішення – 09 червня 2026 року о 13 год 00 хв,
місце ухвалення рішення – м. Вараш.
ВСТАНОВИВ:
І. ОПИСОВА ЧАСТИНА.
ОСОБА_1 (далі також - ОСОБА_1 , позивач) звернувся в суд з позовом до Головного управління Національної поліції в Рівненській області (далі також - відповідач), в якому просив: скасувати постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6840493 від 15 березня 2026 року, якою позивача притягнено до адміністративної відповідальності за адміністративне правопорушення, передбачене частиною першою статті 126 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі КУпАП), та закрити провадження у справі про адміністративне правопорушення.
Рішенням Вараського міського суду Рівненської області від 09 червня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довів обставин, на яких ґрунтуються його позовні вимоги, тоді як відповідачем факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення повністю доведено, а тому оскаржувана постанова є законною та обґрунтованою. Місцевий суд також дійшов висновку, що обов`язок водія пред`явити поліцейському документи не може пов`язуватися з законністю чи незаконністю причини зупинки, відтак в діях поліцейського не вбачається порушень під час складання постанови про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, позивач оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає, що оскаржуване рішення прийняте з неправильним застосуванням норм матеріального та порушенням норм процесуального права, невідповідністю висновків суду обставинам справи, а тому підлягає скасуванню. Вимоги апеляційної скарги обґрунтовує тим, що суд першої інстанції безпідставно переклав на позивача обов`язок доведення обставин справи за умов повної процесуальної пасивності відповідача, чим порушив принцип рівності сторін та неупередженості суду. Твердить, що суд першої інстанції не надав чіткої та зрозумілої відповіді на кожен суттєвий аргумент позивача, обмежившись лише формальним переліком статей закону та загальними фразами, повністю усунувшись від обов`язку мотивування. Наголошує, що в основу оскарженого рішення покладено відеозапис події, який міститься в матеріалах справи на оптичному диску, проте вказаний доказ, на думку апелянта, є очевидно недопустимим, оскільки отриманий та долучений до справи із грубим порушенням Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото-і кінозйомки, затвердженої наказом МВС № 1026 від 18.12.2018. З урахуванням наведеного, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі.
Відповідач правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався. Суд на підставі частини четвертої статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) дійшов висновку, що відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ІІ. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА.
1.ОБСТАВИНИ СПРАВИ, ВСТАНОВЛЕНІ СУДОМ.
15 березня 2026 року близько 16 год 30 хв під час патрулювання у складі СРПП Вараського РВП по мікрорайону Перемоги, що у місті Вараш Рівненської області, старший лейтенант поліції Ткачук О.О. виявив транспортний засіб марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 . Відповідно до статті 35 Закону України «Про Національну поліцію» здійснено зупинку вказаного транспортного засобу. Під час спілкування поліцейських з водієм зупиненого транспортного засобу у останнього було виявлено ознаки алкогольного сп`яніння, відтак було прийнято рішення про складання протоколу про адміністративне правопорушення за частиною першою статті 130 КУпАП.
На вимогу пред`явити посвідчення водія на право керування транспортним засобом у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в такому посвідченні, останній відмовився у категоричній формі, чим порушив пункт 2.4 «а» Правил дорожнього руху.
З метою встановлення особи водія вищевказаного транспортного засобу працівниками поліції було використано ІКС «ІПНП», а саме: здійснено перевірку номерного знаку транспортного засобу та встановлено, що водієм є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Також встановлено, що громадянину ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , видано 21.11.2015 посвідчення водія НОМЕР_2 .
ОСОБА_1 повідомлено, що стосовно нього буде винесена постанова про вчинення адміністративного правопорушення. Надалі працівником поліції на місці зупинки було розпочато розгляд справи, повідомлено особі, яка притягається до адміністративної відповідальності, про права, порядок і строк оскарження постанови, а також термін сплати штрафу. 
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, серії ЕНА № 6840493 від 15 березня 2026 року, винесеною старшим інспектором СРПП Вараського РВП ГУНП у Рівненській області лейтенантом поліції Ткачуком О.О., притягнуто ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за частиною першою статті 126 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425,00 грн.
У пунктах 8, 9 постанови серії ЕНА № 6840493 від 15 березня 2026 року зазначено, що копію постанови отримувати ОСОБА_1 відмовився, тому постанова надіслана йому рекомендованим листом. Штраф ОСОБА_1 сплачено.
Позивач, вважаючи вказану постанову про адміністративне правопорушення протиправною, звернувся до суду першої інстанції з позовом про її скасування та закриття провадження у справі.
2. ОЦІНКА СУДУ АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЇ. ВИСНОВКИ.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 6 КАС України суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого, зокрема, людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до статті 9 КУпАП адміністративним правопорушенням визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до статті 14 Закону України «Про дорожній рух» від 30.06.1993 № 3353-XII учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам, виконувати розпорядження органів державного нагляду та контролю щодо дотримання законодавства про дорожній рух.
Пунктом 11 частини першої статті 23 Закону України «Про Національну поліцію» від 02 липня 2015 року № 580-VIII визначено, що поліція відповідно до покладених на неї завдань регулює дорожній рух та здійснює контроль за дотриманням Правил дорожнього руху його учасниками та за правомірністю експлуатації транспортних засобів на вулично-дорожній мережі.
Положеннями пункту 8 частини першої статті 23 вказаного Закону зазначено, що у випадках, визначених законом, поліція здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
Відповідно до статті 222 КУпАП органи Національної поліції розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення громадського порядку, правил дорожнього руху, правил паркування транспортних засобів, правил, що забезпечують безпеку руху транспорту, правил користування засобами транспорту, правил, спрямованих на забезпечення схоронності вантажів на транспорті, а також про незаконний відпуск і незаконне придбання бензину або інших паливно-мастильних матеріалів (зокрема, частина перша статті 122, частина перша статті 126).
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі по тексту - ПДР; в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Правила дорожнього руху відповідно до Закону України «Про дорожній рух» встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил.
Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Кожний учасник дорожнього руху має право розраховувати на те, що й інші учасники виконують ці Правила.
Відповідно до пункту 1.9. ПДР особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до статті 16 Закону України «Про дорожній рух» водій зобов`язаний мати при собі посвідчення водія, реєстраційний документ на транспортний засіб (у разі найму (оренди)/лізингу транспортного засобу замість реєстраційного документа на транспортний засіб водій може мати при собі та пред`являти його копію, вірність якої засвідчено нотаріально, разом з оригіналом або копією договору про найм (оренду)/лізинг транспортного засобу, вірність якої засвідчено нотаріально), а у випадках, передбачених законодавством, - поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страховий сертифікат "Зелена картка"), пред`явити у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія, реєстраційному документі на транспортний засіб, або пред`явити електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса (на електронному або паперовому носії, або відображення інформації про його наявність в електронному свідоцтві про реєстрацію транспортного засобу), а також інші документи, передбачені законодавством.
Згідно з пунктом 2.1 ПДР водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі: а) посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії; б реєстраційний документ на транспортний засіб (для транспортних засобів Збройних Сил, Національної гвардії, Держприкордонслужби, Держспецтрансслужби, Держспецзв`язку, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, Національної поліції, Служби безпеки, Управління державної охорони - технічний талон); ґ) чинний страховий поліс (договір) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (на електронному або паперовому носії), відомості про який підтверджуються інформацією, що міститься в Єдиній централізованій базі даних щодо обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, або страховий сертифікат «Зелена картка» (на електронному або паперовому носії), виданий іноземним страховиком відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».
Відповідно до пункту 2.4 ПДР на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також: а) пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1.
Частиною першою статті 126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має при собі або не пред`явила у спосіб, який дає можливість поліцейському прочитати та зафіксувати дані, що містяться в посвідченні водія відповідної категорії, реєстраційному документі на транспортний засіб, а також полісі (договорі) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (страхового сертифіката «Зелена картка»), або не пред`явила електронне посвідчення водія та електронне свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу, чинний внутрішній електронний договір зазначеного виду обов`язкового страхування у візуальній формі страхового поліса, а також інших документів, передбачених законодавством, - накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Колегія суддів звертає увагу на те, що згідно з пунктом 1 статті 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Статтею 280 КУпАП визначено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Особливості розгляду справ про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване в автоматичному режимі, та про порушення правил зупинки, стоянки, паркування транспортних засобів, зафіксоване в режимі фотозйомки (відеозапису), встановлюються статтями 279-1 - 279-4 цього Кодексу.
Статтею 251 КУпАП встановлено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Аналіз наведеного дає підстави для висновку, що порушення ПДР, за що передбачена відповідальність Кодексом України про адміністративні правопорушення, має підтверджуватися відповідними доказами, вичерпний перелік яких наведений у статті 251 Кодексу.
Статтею 40 Закону України «Про Національну поліцію» визначено, що поліція для виконання покладених на неї завдань та здійснення повноважень, визначених законом, може застосовувати такі технічні прилади, технічні засоби та спеціалізоване програмне забезпечення, зокрема фото- і відеотехніку, у тому числі техніку, що працює в автоматичному режимі, технічні прилади та технічні засоби з виявлення та/або фіксації правопорушень.
Технічні прилади та технічні засоби, передбачені пунктами 1 і 2 цієї частини, поліція може закріплювати на однострої, у/на безпілотних повітряних суднах, службових транспортних засобах, суднах чи інших плавучих засобах, у тому числі тих, що не мають кольорографічних схем, розпізнавальних знаків та написів, які свідчать про належність до поліції, а також монтувати/розміщувати їх по зовнішньому периметру доріг і будівель.
Отже, згідно із положеннями вищенаведених нормативно-правових актів поліція має право використовувати інформацію відеозапису в якості речового доказу наявності або відсутності факту правопорушення.
Згідно з частинами 1, 2 статті 99 КАС України електронними доказами є інформація в електронній (цифровій) формі, що містить дані про обставини, що мають значення для справи, зокрема, електронні документи (текстові документи, графічні зображення, плани, фотографії, відео- та звукозаписи тощо), веб-сайти (сторінки), текстові, мультимедійні та голосові повідомлення, метадані, бази даних та інші дані в електронній формі. Такі дані можуть зберігатися, зокрема на портативних пристроях (картах пам`яті, мобільних телефонах тощо), серверах, системах резервного копіювання, інших місцях збереження даних в електронній формі (в тому числі в мережі Інтернет).
Електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути визначено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу.
На підтвердження вчинення позивачем адміністративного правопорушення відповідачем надано до суду першої інстанції відеозапис на оптичному диску.
Колегія суддів зазначає, що долучений до матеріалів справи відеозапис, який міститься на DVD-R диску, підпадає під визначення електронного доказу, встановленого статтею 99 КАС України.
Колегія суддів зауважує, що суд першої інстанції, виходячи з принципу офіційного з`ясування обставин справи, витребував та дослідив додаткові докази з метою встановлення та перевірки походження відеозапису, що міститься на оптичному диску, наданому відповідачем.
Крім того, з метою повного та всебічного з`ясування обставин справи колегія суддів апеляційного суду ухвалою від 20 серпня 2026 року також витребувала в Головного управління Національної поліції в Рівненській області належним чином завірену копію наказу начальника Вараського РВП ГУНП в Рівненській області про призначення відповідальної особи за зберігання, видачу та приймання портативних відеореєстраторів, карт пам`яті та облік, зберігання та видачу інформації, отриманої з портативних відеореєстраторів, який був чинним протягом періоду, що охоплює дату події притягнення позивача до адміністративної відповідальності - 15.03.2026.
На виконання вимог ухвали Восьмого апеляційного адміністративного суду про витребування доказів від 20 серпня 2026 року відповідачем надано копію наказу Вараського РВП ГУНП в Рівненській області від 16.02.2026 № 51 «Про призначення відповідальних осіб за роботу з портативними відеореєстраторами (зберігання, видача, приймання, облік, налаштування дати/часу), ведення відповідної документації».
Оцінивши наявні у матеріалах справи, а також додатково отримані апеляційним судом документи щодо порядку зберігання, видачі, приймання інформації з портативних відеореєстраторів у Вараському РВП ГУНП в Рівненській області в сукупності з фактичними обставинами справи, колегія суддів дійшла висновку, що відеозапис, який міститься на DVD-R диску, є допустимим доказом в розумінні статті 74 КАС України.
Дослідивши відеозапис з портативного відеореєстратора поліцейського, судом встановлено, що після зупинки автомобіля позивач пред`явив службову перепустку та посвідчення учасника бойових дій, які не віднесені до документів, визначених пунктом 2.1 ПДР України. 
Наданим відеозаписом також зафіксовано, що на неодноразові вимоги поліцейського надати для перевірки документи, передбачені пунктом 2.1 ПДР України, а саме: посвідчення водія відповідної категорії, водій зазначений документ не пред`явив. Поліцейські неодноразово просили надати документи для повного ознайомлення, проте вимога водієм не була виконана як до, так і під час розгляду справи. 
Особу водія встановлено за допомогою бази даних ІКС «ІПНП», що підтверджується відеозаписом на оптичному диску. Окрім цього, з відеозапису можна встановити, що водій попередньо називав своє прізвище, ім`я, по батькові та надав для огляду посадовій особі поліції службову перепустку та посвідчення учасника бойових дій, що уможливило встановлення його особи відповідно до згаданої бази даних. 
Під час розгляду справи водієві повідомлено про розгляд справи, роз`яснено вимоги статті 63 Конституції України, статті 268 КУпАП, право знайомитися з матеріалами справи, надавати докази, клопотання, пояснення, користуватися юридичною допомогою, порядок оскарження постанови про адміністративне правопорушення, строки та порядок сплати адміністративного штрафу. На місці розгляду справи позивач не надав письмових пояснень, клопотань не заявляв.
З врахуванням наявності в матеріалах справи відеозапису всієї розмови позивача з поліцейським, колегія суддів апеляційного суду погоджується з встановленими судом першої інстанції обставинами про те, що позивач не надав на вимогу поліцейського посвідчення водія. 
Крім того, як встановлено судом першої інстанції, в судовому засіданні ОСОБА_1 не заперечував, що 15 березня 2026 року керував транспортним засобом марки «Skoda Octavia», номерний знак НОМЕР_1 , та був зупинений поліцейськими. Ба більше, ОСОБА_1 в судовому засіданні підтвердив, що на вимогу поліцейського не пред`явив для перевірки посвідчення водія, проте причини не пояснив.
Враховуючи вищенаведене, колегія суддів вважає правильним висновок місцевого суду про доведеність факту порушення позивачем пункту 2.4 «а» Правил дорожнього руху. За таких обставин відповідачем правомірно винесено оскаржувану постанову, підстави для її скасування відсутні.
Отже, судом першої інстанції зроблено підставний висновок про відмову в позові.
У контексті доводів апеляційної скарги щодо обґрунтованості оскарженого рішення колегія суддів враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
Водночас цей Висновок наголошує на тому, що очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи в апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах «Салов проти України» (заява № 65518/01; пункт 89), «Проніна проти України» (заява № 63566/00; пункт 23) та «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Оскільки апеляційний суд визнав доводи апеляційної скарги помилковими та такими, що не спростовують висновки суду першої інстанції, то апеляційну скаргу потрібно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
За правилами статті 139 КАС України понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги належить покласти на апелянта.
Керуючись статтями 139, 229, 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Вараського міського суду Рівненської області від 09 червня 2026 року у справі № 565/728/26 – без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя | | Т. І. Боршовський
судді | | В. В. Гуляк
| | С. П. Нос
Повне судове рішення складено 10.09.26