Справа № 740/4459/26 
Провадження № 3/740/873/26 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 вересня 2026 року      місто Ніжин

Ніжинський міськрайонний суд Чернігівської області у складі головуючої судді Роздайбіди О.В., при секретарі Дьоміній Н.А., за участю особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 ,
розглянувши матеріали, які надійшли з Ніжинського РУП ГУНП в Чернігівській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_1 , громадянки України, студентки НУБіП, маючої на утриманні двох неповнолітніх дітей, 
за ч. 2 ст. 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення,
встановив:
Згідно з протоколом серії ВАД № 774631 від 04 серпня 2026 року, 03 серпня 2026 року близько 21-ї години 30 хв за місцем свого проживання: АДРЕСА_1 , ухилялася від виконання передбачених ст. 150 Сімейного кодексу України батьківських обов`язків відносно свого малолітнього сина ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не дбала про його безпеку та здоров`я, у результаті чого останній 03.08.2026 близько 21 год 30 хв у м. Ніжин по вул. Незалежності рухався на транспортному засобі «Хонда діо» з грубим порушенням ПДР, без шолома, здійснив небезпечний маневр, а саме підняв передню частину ТЗ вгору та рухався на задньому колесі.
Дії ОСОБА_1 кваліфіковано за ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, - ОСОБА_1 в судовому засіданні подала письмові заперечення (відзив) та пояснила, що з протоколом вона не погоджується, вважає його безпідставним, необґрунтованим та складеним з грубим порушенням норм процесуального та матеріального права, а також прав її дитини. Вважає, що провадження у справі підлягає негайному закриттю у зв`язку з відсутністю події та складу адміністративного правопорушення. Зауважила, що її неповнолітній син сидів на незаведеному, технічно несправному скутері, який перебував нерухомому стані на тротуарі/узбіччі неподалік їх будинку, дитина чекала друга. Вказаний мопед перебував у неробочому стані та не заводився через поломку. Беззаперечним доказом цього є те, що працівник поліції ОСОБА_3 після незаконного вилучення даного мопеда зміг його завести і змушений був транспортувати його на штрафмайданчик пішки, штовхаючи вручну. Перебування неповнолітнього на нерухомому, заглушеному та несправному скутер не є керуванням транспортним засобом у розумінні ПДР України. Зазначила, що вона є одинокою матір`ю, яка належним чином та у повній мірі виконує всі виховні, матеріальні, моральні та духовні обов`язки щодо сина. Дитина доглянута, забезпечена всім необхідним, здобуває освіту та не перебуває на обліку в органах ювенальної превенції. Разом з тим, співробітниками поліції не надано жодного доказу бездіяльності чи ухилення від виховання нею дитини, а сам по собі факт перебування дитини ввечері неподалік власного будинку біля незаведеного мопеда не свідчить про невиконання нею батьківських обов`язків.
Крім того, ОСОБА_1 заявила про грубі процесуальні порушення з боку працівників поліції під час подій 03.08.2026 та складання протоколу 04.08.2026 (зокрема ОСОБА_3 та його напарник), а саме: неправомірне застосування психологічного тиску та погроз до дитини, які силоміць тягнули 12-річну дитину зі скутера, застосовували погрози фізичним насильством та залякуванням («надаєм лящів», «попався»), а також здійснювали спроби силою заштовхати дитину до службового авто без присутності батьків чи законних представників; порушення ст. 19 Закону України «Про охорону дитинства» та ст. 3 Конвенції ООН про права дитини; незаконне вилучення майна, оскільки скутер було фактично вилучено (забрано) без складання жодного процесуального документа, протоколу вилучення чи акта, що має ознаки самоуправства; обмеження прав особи, яка притягається до відповідальності, як полягало у позбавленні права ознайомитися з рапортами, відеозаписами з бодікамер та іншими матеріалами, на основі яких поліція дійшла суб`єктивного висновку про нібито «їзду на задньому колесі».
Дослідивши протокол та додані до нього матеріали, заслухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, суд дійшов висновку, що провадження у справі підлягає закриттю на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, зважаючи на таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Частина перша статті 184 КУпАП передбачає відповідальність батьків або осіб, які їх замінюють, за ухилення від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей.
Статтею 150 СК України встановлено вичерпний перелік обов`язків батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, відповідно до положень ст. 150 СК України (частини 1 7): 1. Батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. 2. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. 3. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. 4. Батьки зобов`язані поважати дитину. 5. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. 6. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. 7. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.
Ухилення від виконання саме цих, передбачених ст. 150 СК України обов`язків, і не ізольовано, а саме щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання малолітніх та/або неповнолітніх дітей утворює склад правопорушення передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Диспозицією ч. 2 ст. 184 КУпАП передбачено відповідальність за дії, передбачені частиною 1 цієї статті, вчинені повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Наявність події правопорушення доводиться шляхом подання доказів.
У Постанові Верховного суду у складі Колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 27.06.2019 року по справі № 560/751/17 зазначено, що висновок про наявність чи відсутність в діях особи складу адміністративного правопорушення повинен бути обґрунтований, тобто зроблений на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження всіх обставин та доказів, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за умови наявності юридичного складу адміністративного правопорушення, в тому числі, встановлення вини особи у його вчиненні, яка підтверджена належними та допустимими доказами. Визначення доказів в справах про адміністративне правопорушення та їх перелік регламентований статтею 251 КУпАП.
Згідно зі ст. 256 КУпАП та вимогами Інструкції з оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення в органах поліції, затвердженою Наказом МВС України за № 1376 від 06.11.2015, у протоколі про адміністративне правопорушення, поряд з іншим, повинно бути чітко зазначено місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення, яка повинна точно відповідати ознакам складу адміністративного правопорушення, зазначеним у певній статті КУпАП, за якою складено протокол, а до протоколу повинні бути додані докази вчиненого правопорушення.
За змістом протоколу про адміністративне правопорушення диспозиція ч. 2 ст. 184 КУпАП в протоколі не розкрита та матеріалами справи не підтверджується. 
У матеріалах справи відсутні докази на підтвердження того, що в діях ОСОБА_1 міститься склад ухилення нею від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання її неповнолітнього сина, вчинене повторно протягом року після накладення адміністративного стягнення.
Таким чином, за відсутності факту вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення її притягнення до адміністративної відповідальності за таке правопорушення виключається.
З урахуванням положень і тлумачень ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд не має права самостійно відшукувати докази винуватості особи у вчиненні правопорушення, оскільки таким чином, неминуче перебиратиме на себе функції обвинувача, позбавляючись статусу незалежного органу правосуддя.
У силу вимог ч. 4 ст. 129 Конституції України однією із засад судочинства є змагальність сторін і закон не покладає на суд обов`язок збирати докази винуватості чи невинуватості особи.
На думку суду, застосування адміністративного стягнення до особи за відсутності будь-яких доказів її протиправної дії чи бездіяльності не відповідатиме принципу верховенства права і міститиме ознаки свавільного застосування адміністративних повноважень.
Згідно з ч. 1, 2, 3 ст. 7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Викладені обставини свідчать про те, що у справі не доведені наявність події і складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 184 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутністю події і складу адміністративного правопорушення. На підставі викладеного, провадження по справі має бути закрите, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП у зв`язку з відсутністю події і складу адміністративного правопорушення.
Керуючись ч. 2 ст. 184, ст. 7, 9, 221, 245, 247, 251, 252, 276, 279, 280, 283, 284, 294 КУпАП, суд
постановив:
Провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності закрити у зв`язку з відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
Постанова може бути оскаржена до Чернігівського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення. 
Постанова набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги.

Суддя О. В. Роздайбіда