ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 липня 2026 року	справа № 380/6151/26	
Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого - судді Кухар Н.А., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :

До Львівського окружного адміністративного суду звернувся ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ) з позовом до Військової частини НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) в якому просить суд:
- визнати протиправною відмову військової частини НОМЕР_1 у звільненні ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) з військової служби з підстав, визначених підпунктом "г" пункту 2 частини 4 статті Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу";
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 , ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП : НОМЕР_2 ) з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» (за сімейними обставинами).
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що має право на звільнення з військової служби на підставі пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу", тобто у зв`язку з необхідністю здійснення постійного догляду за своєю матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи. Однак, відповідач відмовив у задоволенні рапорту.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючого – суддю Кухар Н.А.
Ухвалою судді Львівського окружного адміністративного суду від 06 квітня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито спрощене провадження у справі без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Представник відповідача подав відзив на позовну заяву (вх. №31377 від 16.04.2026 року), в якому просив у задоволенні позову відмовити з огляду на наступне.
На момент звернення Позивача до Відповідача із рапортом про звільнення з військової служби, наказом МОЗ від 27 листопада 2025 року (який набрав чинності 27 грудня 2025 року) було затверджено форму № 080-4/о «Висновок про наявність порушення функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду». Як зазначено у вищевказаному роз`ясненні висновок за оновленою формою № 080-4/о призначений для реєстрації порушень функцій організму, через які особа не може самостійно пересуватися та/або самообслуговуватися і потребує постійного стороннього догляду, у тому числі для реєстрації когнітивних порушень.
Долучений Позивачем до рапорту та позовної заяви Висновок про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від 13 листопада 2025 року №179/25 є чинним медичним документом, який підтверджує потребу ОСОБА_2 у догляді вдома та отриманні соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи. 
Вказаний документ не може вважатися належним документом, який підтверджує потребу вказаної особи у постійному догляді, оскільки не містить відомостей про потребу ОСОБА_2 у такому догляді.
Позивачем не доведено факт неможливості здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 з боку ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 . 
У свою чергу, наведені Позивачем доводи щодо вказаної обставини, у розумінні статті 264 Сімейного кодексу України, пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», пункту 26 Додатку 19 до Інструкції про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженої наказом Міністра оборони України від 10 квітня 2009 року №170 не можуть вважатися належними та достатніми. 
У зв`язку із наведеним, підстави для задоволення рапорту Позивача та звільнення його з військової служби відсутні.
Суд, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, встановив наступне.
ОСОБА_1 перебуває на військовій службі у Військовій частині НОМЕР_1 .
У довідці серії ЛВА – 1 147549 виданій ОСОБА_2 за результатами повторного огляду від 12.03.2004 року підтверджено наявність другої групи інвалідності по причині загального захворювання безтерміново.
Висновком від 13.11.2025 №179/25 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги догляду вдома та отримання соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі від фізичної особи.
У акті перевірки сімейного стану військовослужбовця від 20 січня 2026 року встановлено, що факт необхідності постійного догляду за ОСОБА_2 підтверджено медичним висновком за ф №080-4/о №179/25 від 13.11.2025, на термін - довічно. Родинний зв`язок між військовослужбовцем, який здійснює постійний догляд: першого ступеня споріднення – син ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ), дочка ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); другого ступеня споріднення – брат ОСОБА_6 (08.08.1955), сестра ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), онука ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), онук ОСОБА_10 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), онука ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ). У ході перевірки встановлено наявність інших рідних : ОСОБА_8 – особа з інвалідністю III (третьої) групи; ОСОБА_4 – проживає за кордоном; ОСОБА_5 – проживає за кордоном. 
ОСОБА_1 звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про звільнення з військової служби у запас відповідно до пункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок i військову службу".
Листом вих.№725А від 26.02.2026 року Військова частина НОМЕР_1 відмовила ОСОБА_1 у задоволенні рапорту у зв`язку з не долученням до нього документів, що підтверджують наявність підстав для звільнення, а саме документального підтвердження необхідності здійснення постійного догляду за ОСОБА_2 , а також документів щодо відсутності інших членів сім`ї першого ступеня споріднення та/або другого ступеня споріднення, які можуть здійснювати такий догляд, або документів, що підтверджують потребу таких осіб у постійному догляді, засвідчену висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорону здоров`я та наявності у них інвалідності.
Вважаючи протиправною відмову відповідача у звільненні його з військової служби, позивач звернувся до адміністративно суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України та ч. 2ст. 2 КАС України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також загальні засади проходження в Україні військової служби регламентовано Законом України "Про військову службу і військовий обов`язок" від 25.03.1992 № 2232-XII (далі - Закон № 2232-XII).
Від виконання військового обов`язку громадяни України звільняються на підставах, визначених цим Законом (ст. 1 ч. 5 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу).
Підстави звільнення з військової служби передбачені ст. 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Так, ст. 26 ч. 4 п. 2 пп. г Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", на яку посилається позивач в якості правової підстави для звільнення з військової служби у запас, передбачає, що військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: під час дії воєнного стану - через сімейні обставини або з інших поважних причин, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
В свою чергу, ст. 26 ч. 12 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" визначено перелік сімейних обставин та інших поважних причин, за наявності яких військовослужбовець підлягає звільненню з військової служби.
Зокрема, ст. 26 ч. 12 п. 3 абз. 13 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" в редакції на час розгляду рапорту позивача передбачено, що під час дії воєнного стану військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин на підставі необхідність здійснювати постійний догляд за одним із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка), який є особою з інвалідністю I чи II групи, за умови відсутності інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи або якщо інші члени сім`ї першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду за висновком медико-соціальної експертної комісії чи лікарсько-консультативної комісії закладу охорони здоров`я.
Отже, для звільнення з військової служби за наведеною обставиною, військовослужбовець має документально підтвердити сукупну наявність наступних обставин:
- наявність в одного із своїх батьків чи батьків дружини (чоловіка) статусу особи з інвалідністю І чи ІІ групи;
- необхідність здійснювати постійний догляд за такою особою;
- відсутність в особи з інвалідністю І чи ІІ групи інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які могли б здійснювати постійний догляд за нею (тобто, інші особи, крім військовослужбовця, які можуть здійснювати постійний догляд особи з інвалідністю І чи ІІ групи, відсутні), або інші члени сім`ї особи з інвалідністю І чи ІІ групи першого чи другого ступеня споріднення самі потребують постійного догляду.
Позивач обґрунтовує наявність підстав для звільнення з військової служби необхідністю здійснення постійного догляду за матір`ю, яка є особою з інвалідністю ІІ групи та потребує постійного стороннього догляду, а також вказує на відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення, які можуть надати такий догляд.
Відповідно до наявної копії Висновку від 13.11.25 №179/25 про наявність порушення функцій організму через які невиліковно хворі особи не можуть самостійно пересуватися та самообслуговуватися і потребують соціальної послуги з догляду на непрофесійній основі ОСОБА_2 рекомендовано соціальні послуги догляду вдома. Висновок дійсний до «безтерміново».
Таким чином, з наданої позивачем довідки вбачається, що мати позивача потребує постійного стороннього догляду.
З наданих позивачем документів вбачається, що у його матері – ОСОБА_2 , є інші члени сім`ї І та ІІ ступеня споріднення, а саме дочка ОСОБА_8 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ); брат ОСОБА_6 ( ІНФОРМАЦІЯ_7 ), сестра ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ), онука ОСОБА_9 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), ОСОБА_11 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ), онука ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ). 
У довідці серії 10 ААВ виданій доньці ОСОБА_8 за результатами первинного огляду від 07.05.2015 року встановлено наявність третьої групи інвалідності по причині загального захворювання безтерміново.
Як встановлено судом, онука ОСОБА_9 ІНФОРМАЦІЯ_4 - є неповнолітньою, онук ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_5 - громадянин США, онука ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_8 - громадянка США. 
Брат ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_7 відповідно до висновку ЛОДКЛДКЦ, кардіохірургічного відділення №1429 від 07 березня 2025 року має набуту ваду серця, комбіновану дегенеративну ваду аортального клапана з перевагою стенозу важкого ступеня, дегенеративні зміни мітрального клапана з недостатністю МК помірного ступеня, легку недостатність ТК, ІХС, дифузний кардіосклероз, дилятацію ЛП та ПІП, СН II А ст, ФК II, зі зниженою систолічною функцією ЛШ, вторинну помірну легеневу гіпертензію, гіпертонічну хворобу II ст, ступеня 2, високий КВР, хронічне обструктивне захворювання легень,помірна ступінь бронообструкції II, в ст. нестійкої ремісії, емфіземалегень, дифузний пневмосклероз, ЛН I ст., ожиріння I ст, конституційно- аліментарного генезу, хронічний холецистит, поза загостренням, ДГПЗ, вузловий зоб.
Сестра ОСОБА_7 ІНФОРМАЦІЯ_3 - проживає за кордоном у Іспанії.
На підтвердження даних обставин позивачем до рапорту долучено: довідку МСЕК серії 10ААВ №834009 від 07.05.2025 року, копії паспортів громадян США, копію пенсійного посвідчення, медичні документи, посвідка на постійне місце проживання.
Верховний Суд в постанові від 27 лютого 2025 р. у справі № 380/16966/24 виснував: «Таким чином «відсутність інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи» означає реальну відсутність таких осіб, які фактично могли б здійснювати постійний догляд за особою з інвалідністю, яка цього потребує. У випадку ж «юридичної наявності» інших членів сім`ї першого чи другого ступеня споріднення такої особи, які, при цьому, реально не можуть здійснювати постійний догляд за такою особою з об`єктивних причин (перебування у полоні, відбування покарання у місцях позбавлення волі, проходження військової служби, тощо), то така особа відсутня у розумінні приписів абзацу 13 пункту 3 частини дванадцятої статті 26 Закону № 2122-IX.
У контексті Закону № 2232-XII поняття «відсутність» охоплює не лише фізичну відсутність особи, а й її нездатність виконувати обов`язки з догляду через об`єктивні обставини (перебування в полоні, відбування покарання, здійснення військової служби тощо). 
У цьому випадку, хоча формально існує інші члени сім`ї першого/другого ступеня споріднення, однак їх неможливість здійснювати догляд за ОСОБА_2 є не лише об`єктивною підставою, що унеможливлює виконання такого обов`язку, а й фактичним підтвердженням відсутності іншої особи, спроможної забезпечити необхідний догляд. 
З огляду на викладене, суд вважає, що відмова відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» не відповідає критерію правомірності, передбаченому п. 1 і п. 3 ч.2 ст. 2 КАС України.
Натомість вимога щодо зобов`язання відповідача прийняти рішення про звільнення позивача з військової служби, віднесено до компетенції військової частини, що виключає можливість втручання судом в дискреційні повноваження відповідача.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права позивача в рамках спірних правовідносин є зобов`язання Військової частини НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.02.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Підстави для розподілу судових витрат згідно статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України відсутні.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 6, 14, 90, 139, 243-246, 250, 255 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії – задовольнити частково.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_1 у задоволенні рапорту ОСОБА_12 від 26.02.2026 р. про звільнення з військової служби у запас на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», викладену у листі від 26.02.2026.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 26.02.2026 про звільнення з військової служби на підставі підпункту «г» пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», та прийняти за результатами його розгляду відповідне рішення, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Судові витрати стягненню не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене до Восьмого апеляційного адміністративного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Реквізити учасників справи:
Позивач – ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_2 ; код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ).

Суддя	Кухар Наталія Андріївна