ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 серпня 2026 року 
м. Київ
справа № 620/2792/26
адміністративне провадження № К/990/30356/26 
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
суддя-доповідач - Стародуб О.П.,
судді - Берназюк Я.О., Єзеров А.А., 
розглянув в порядку письмового провадження касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 (суддя Дубіна М.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2026 (судді Ключкович В.Ю., Беспалов О.О., Кузьмишина О.М.)
у справі № 620/2792/26 за позовом Чернігівської окружної прокуратури до Комунального закладу "Чернігівський ліцей" Чернігівської обласної ради про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ ПОЗОВНИХ ВИМОГ
У березні 2026 року Чернігівська окружна прокуратура, діючи в порядку представництва інтересів держави, звернулась до суду з позовом, у якому просила:
- визнати протиправною бездіяльність Комунального закладу «Чернігівський ліцей» Чернігівської обласної ради щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною сьомою статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, випускникам закладу 2024 - 2025 років із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування;
- зобов`язати Комунальний заклад «Чернігівський ліцей» Чернігівської обласної ради вчинити дії щодо нарахування та виплати одноразової грошової допомоги, передбаченої частиною сьомою статті 8 Закону України «Про забезпечення організаційно-правових умов соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування», у розмірі не менше шести прожиткових мінімумів для осіб відповідного віку, випускникам закладу 2024 - 2025 років із числа дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, у розмірі 19 176 грн кожному.
КОРОТКИЙ ЗМІСТ РІШЕНЬ СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
Ухвалою Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.03.2026, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2026, позовну заяву повернуто позивачу на підставі пункту 7 частини четвертої статті 169 КАС України. 
Повертаючи позов, суд першої інстанції, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції, виходив з того, що у спірних правовідносинах мова йде про захист конкретних осіб, а не про інтерес держави, як потребу у здійсненні загальнодержавних дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо. 
Також суди виходили з того, що обраний прокурором спосіб звернення до суду не спрямований на захист інтересів держави у сфері охорони дитинства та у сфері соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а направлений на захист охоронюваного законом інтересу конкретно визначених осіб у спосіб фактично надання правничої допомоги таким особам, що не узгоджується із Конституцією України та європейськими стандартами в частині повноважень, якими наділений прокурор щодо представництва прокурором інтересів держави в суді та свідчить про намагання прокурора повернутись до так званого «загального нагляду» (нагляду за додержанням прав і свобод людини і громадянина; нагляд за додержанням законів із цих питань органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими і службовими особами).
Суди дійшли висновку, що прокурор не дотримався порядку звернення до суду відповідно до статті 23 Закону № 1697-VII, а отже не довів та не обґрунтував підстав для представництва, що виключає наявність підстав для його представництва інтересів держави у суді.
Постановляючи оскаржувані судові рішення, суди попередніх інстанцій керувалися правовими висновками Верховного Суду, які викладені у постановах від 04.02.2019 у справі №812/464/18, від 24.01.2023 у справі №120/6653/21-а, від 26.04.2023 у справі №480/3318/21, від 28.04.2023 у справі № 480/5713/21, від 19.03.2024 у справі № 340/11/23, від 12.05.2026 у справі №120/392/26. 
УЗАГАЛЬНЕНІ ДОВОДИ ОСОБИ, ЯКА ПОДАЛА КАСАЦІЙНУ СКАРГУ, ТА ІНШИХ УЧАСНИКІВ СПРАВИ
З рішеннями судів попередніх інстанцій не погодився позивач та звернувся з касаційною скаргою.
В обґрунтування касаційної скарги покликається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи.
Зокрема, покликається на те, що, реалізуючи повноваження держави щодо звернення до суду з позовом в її інтересах, прокурором у позові не заявлялися вимоги щодо забезпечення виплати коштів, у гарантованому державою розмірі, конкретній дитині чи особі із зазначенням її особових даних, тому суд не мав обґрунтованих підстав стверджувати про те, що прокурор фактично звертається не в інтересах держави, а в інтересах дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування. 
Також покликається на відсутність в цих правовідносинах органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції, а бездіяльність закладу освіти, уповноваженого нарахувати та виплатити вказані кошти підриває авторитет держави, якою гарантовано захист прав дитини, позбавленої батьківського піклування, з боку держави, що є підставою самостійного звернення прокурора з позовом до суду.
Також покликається на те, що Чернігівською обласною прокуратурою, маючи на меті проведення процесуальних заходів для збирання та перевірки доказів за фактом можливого порушення прав дітей на території територіальних громад Чернігівської області та м. Чернігова, 16.12.2025 внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань та розпочато кримінальне провадження №42025270000000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 137 КК України.
Просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції. 
Копія ухвали про відкриття касаційного провадження разом з копією касаційної скарги та доданих до неї матеріалів були доставлені до електронного кабінету відповідача 07.07.2026 о 20:50, проте відповідач не скористався правом подати відзив на касаційну скаргу. 
ВИСНОВКИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Відповідно до статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Відповідно до частини 3 статті 53 КАС України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, вступає за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Відповідно до частини 4 статті 53 КАС України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, визначених статтею 169 цього Кодексу.
За правилами частини 5 статті 53 КАС України у разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України «Про прокуратуру».
Частина перша цієї статті визначає, що представництво прокурором інтересів громадянина або держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів громадянина або держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Відповідно до частини 2 статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор здійснює представництво в суді інтересів громадянина (громадянина України, іноземця або особи без громадянства) у випадках, якщо така особа не спроможна самостійно захистити свої порушені чи оспорювані права або реалізувати процесуальні повноваження через недосягнення повноліття, недієздатність або обмежену дієздатність, а законні представники або органи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси такої особи, не здійснюють або неналежним чином здійснюють її захист.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті.
Відповідно до частини 3 статті 23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. 
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Верховний Суд уже вирішував питання можливості представництва прокурором інтересів держави у суді у спорах, пов`язаних з охороною дитинства, а саме у правовідносинах щодо соціальних прав дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, які мають право на виплату їм одноразової допомоги, передбаченої статтею 8 Закону України №2342-ІV. 
Так, у постанові від 19.03.2024 у справі №340/11/23 Верховний Суд у складі судової палати дійшов висновку, що інтерес держави у сфері охорони дитинства - це публічний інтерес в широкому його розумінні (тобто інтерес щодо чітко невизначеного широкого кола осіб), натомість індивідуально виражені права чи інтереси конкретних осіб не можуть захищатись прокурором в обраний ним спосіб шляхом представництва інтересів держави, оскільки публічний інтерес складається з інтересів держави, її органів і посадових осіб, а також інтересів суспільства, тоді як приватний інтерес - це завжди інтерес окремої особи.
За наслідками розгляду справи №340/11/23 Верховний Суд дійшов висновку, що прокурор звернувся до суду з позовом на захист прав та інтересів конкретних фізичних осіб -дітей.
Застосовуючи висновки у справі №340/11/23 стосовно відсутності органу, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження на захист інтересів, зокрема, дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування Верховний Суд у постанові від 12.05.2026 у справі №120/392/26 дійшов висновку, що відповідно до Закону України від 24.01.1995 № 20/95-ВР «Про органи і служби у справах дітей та спеціальні установи для дітей» та Порядку провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 24.09.2008 № 866, Служба у справах дітей бере участь у здійсненні заходів щодо соціального захисту і захисту прав та інтересів дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, і несе відповідальність за їх дотримання, а також координує здійснення таких заходів, зокрема стосовно соціального захисту дітей-сиріт, дітей, позбавлених батьківського піклування, осіб із їх числа. Отже, на території відповідної територіальної громади вказані повноваження здійснює Служба у справах дітей відповідної міської/селищної ради.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 01.05.2024 у справі №340/3116/23, від 02.10.2024 у справі №340/4411/23, від 11.02.2025 у справі №320/10/23. 
У справі, яка розглядається, судами попередніх інстанцій встановлено, що обраний прокурором спосіб звернення до суду не спрямований на захист інтересів держави у сфері охорони дитинства у сфері соціального захисту дітей-сиріт та дітей, позбавлених батьківського піклування, а направлений на захист охоронюваного законом інтересу конкретно визначених осіб, у спосіб фактично надання правничої допомоги таким особам, що не узгоджується із Конституцією України та європейськими стандартами в частині повноважень та свідчить про намагання прокурора повернутись до так званого «загального нагляду».
Також судами встановлено, що прокурор не дотримався порядку звернення до суду відповідно до статті 23 Закону № 1697-VII, не довів та не обґрунтував підстав для представництва в суді інтересів держави.
За таких обставин та сформованої Верховним Судом практики, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли висновку щодо недоведеності підстав представництва прокурором інтересів держави та прийняли рішення про повернення позовної заяви.
Покликання прокурора в обґрунтування доводів касаційної скарги на те, що у поданій позовній заяві ним не зазначено конкретних дітей-сиріт, в інтересах яких заявлено вимоги про виплату одноразової грошової допомоги (вочевидь, з врахуванням висновків Верховного Суду у постанові від 19.03.2024 у справі №340/11/23), висновки судів попередніх інстанцій не спростовує і не впливає на визначення спірних правовідносин як таких, що стосуються захисту індивідуальних прав та інтересів конкретних дітей, оскільки для задоволення таких вимог необхідно було б встановити адресатів спірної допомоги.
Водночас, таке формулювання позовних вимог видається як намагання прокурора, всупереч уже сформованій практиці Верховного Суду, домогтися розгляду його позову, поданого за відсутності до того визначених Конституцією та законами України повноважень.
Покликання прокурора в обґрунтування доводів касаційної скарги на наявність розпочатого кримінального провадження № 42025270000000131 за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 137 КК України також є безпідставним і не створює підстав для звернення до суду з цим позовом.
Натомість, наявність такого кримінального провадження передбачає здійснення прокуратурою повноважень з організації і процесуального керівництва досудовим розслідуванням з метою встановлення та притягнення до відповідальності осіб, винних у невиконанні або неналежному виконанні професійних чи службових обов`язків щодо охорони життя та здоров`я неповнолітніх внаслідок недбалого або несумлінного до них ставлення (стаття 137 КК України), що відповідатиме конституційним повноваженням прокуратури в Україні і сприятиме запобіганню порушенню прав неповнолітніх, в т.ч. прав дітей-сиріт, на захист яких подано позов у цій справі.
Відповідно до частини першої статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 341 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки при ухваленні рішень суди першої та апеляційної інстанцій правильно застосували норми матеріального права, порушень норм процесуального права не допустили, тому суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а рішень судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Керуючись статтями 341, 346, 349, 350, 356, 359 КАС України,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури залишити без задоволення.
Ухвалу Чернігівського окружного адміністративного суду від 16.03.2026 та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 03.06.2026 у справі №620/2792/26 залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і не може бути оскаржена.

Судді:
О.П. Стародуб

Я.О. Берназюк 

А.А. Єзеров