Справа № 758/12270/25
Провадження № 2/373/179/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 серпня 2026 року         м. Переяслав
Переяславський міськрайонний суд Київської області 
під головуванням судді Свояка Д.В.,
за участі секретарки судових засідань Хоменко Н.І.
розглянув в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Університету Григорія Сковороди в Переяславі про стягнення моральної шкоди.
Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача:
Позивач звернувся до суду з позовом та просить стягнути з відповідача моральну шкоду в розмірі 100000 грн 00 коп., яка завдана внаслідок дискримінації при вступі на навчання.
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що ним були подані до ОСОБА_2 в Переяславі необхідні документи для вступу до аспірантури за спеціальністю 053 Психологія для здобуття освітньо-наукового ступеня вищої освіти «доктора філософії» для участі у конкурсному відборі 2023 року. За результатами конкурсного відбору попри високий бал позивачу відмовлено у вступі, що оскаржено позивачем 02.10.2023 шляхом подання скарги в порядку, передбаченому Положенням про порядок зарахування здобувачів вищої освіти ступеня доктора філософії та доктора наук до Університету (у редакції від 30.08.2021). На розгляд скарги позивача від 02.10.2023 за наказом ректора Університету від 04.10.2023 № 36 створено апеляційну комісію, якою перегляд результатів конкурсного відбору не здійснювався, що вбачається із відповіді на скаргу від 19.10.2023, де апеляційна комісія Університету роз`яснила позивачу причини відмови у вступі до аспірантури у зв`язку з наявністю у позивача диплому спеціаліста. У відповіді апеляційної комісії Університету від 19.10.2024 вказано про Правила прийому до аспірантури Університету за 2023 рік, відповідно до п. 1 Правил до аспірантури на очну та заочну форми навчання для здобуття ступеня доктора філософії на конкурсній основі приймаються особи, які здобули ступінь магістра (спеціаліста*), «спеціаліста*» – якщо не суперечить іншим нормативним документам. Наказом МОН України від 20.07.2022 № 646 «Про затвердження стандарту вищої освіти зі спеціальності 053 Психологія для третього (освітньо-наукового) рівня вищої освіти» передбачено, що на здобуття освітньо-наукового ступеня «доктор філософії» та п. ІІІ цієї постанови, на цю спеціальність можуть вступати особи, що здобули освітній ступінь «магістр». Позивач зазнав дискримінаційного ставлення зі сторони Університету, що проявилось у наданні переваги особам з дипломом магістра перед особами з дипломом спеціаліста, внаслідок чого позивач зазнав моральної шкоди, яка полягає у душевних стражданнях у зв`язку з протиправною поведінкою зі сторони відповідача, а також приниження честі та гідності позивача та його ділової репутації.
Представник відповідача у запереченнях на позовну заяву зазначив, що позивач набрав найменшу кількість балів серед загальної кількості вступників на цю спеціальність, тому не був рекомендований до вступу в аспірантуру за обраною спеціальністю. Позивач мав щорічну можливість спроб вступити та реалізувати свої наукові цілі. Вимога про моральну шкоду є необґрунтованою, оскільки у позивача залишається реальна можливість щороку намагатися вступити до аспірантури. Крім того, позивачем не надано жодних доказів, які б підтверджували стан позивача та пов`язували його зі спірною ситуацією.
Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі:
01.09.2025 справа надійшла до суду за підсудністю на підставі ухвали Подільського районного суду міста Києва від 15.08.2025.
Ухвалою Переяславського міськрайонного суду Київської області від 03.09.2025 відкрито провадження у цій справи та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.
Ухвалою від 10.09.2025 у справі призначено судове засідання.
18.09.2025 до суду надійшли заперечення відповідача.
Постановою Київського апеляційного суду від 05.11.2025 апеляційну скаргу позивача залишено без задоволення, ухвалу Подільського районного суду міста Києва від 15.08.2025 про передачу справи на розгляд іншого суду залишено без змін.
23.01.2026 у зв`язку зі звільненням судді відбувся повторний авторозподіл справи та визначено головуючого суддю – Свояка Д.В.
Ухвалою від 27.01.2026 справу прийнято до розгляду за правилами спрощеного провадження у судове засідання.
11.02.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача про призначення експертизи.
Ухвалою суду від 11.02.2026 у справі призначено судово-психологічну експертизу, провадження у справі зупинено.
Ухвалою суду від 21.04.2026 поновлено провадження у справі та призначено судове засідання.
11.05.2026 до суду надійшло клопотання представника позивача про долучення до матеріалів справи копії висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №17-042026 моральної шкоди потерпілого від 17.04.2026 з додатками.
Ухвалою суду від 11.02.2026 відмовлено у задоволенні заяви представниці відповідача про відвід судді.
У судовому засіданні 19.05.2026 судом розглянуто клопотання представниці відповідача про долучення доказів, залучення свідків/спеціалістів, виклик експерта.
У судових засіданнях 19.05.2026 та 13.08.2026 заяви представниці відповідача про відвід судді залишено без розгляду.
Судом встановлено наступні обставини:
Позивачем надано копію висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №17-04-26 моральної шкоди потерпілого від 17.04.2026, відповідно до якої позивачу завдані страждання (моральна шкода) внаслідок упередженості і дискримінації при вступі до аспірантури і розгляді скарги апеляційною комісією Університету Григорія Сковороди в Переяславі.
До позову додана копія рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.10.2024 у справі №359/352/24 за позовом ОСОБА_3 до Університету Григорія сковороди в Переяславі, третя особа Міністерство освіти і науки України, про захист прав споживача освітніх послуг.
Цим рішенням встановлені обставини, що «вказівка про те, що позивач не рекомендований до вступу в аспірантуру за фактом наявності диплому спеціаліста з обраної спеціальності очевидно суперечить підпункту 2 п. 2 розділу XV Закону України № 1556-VII «Про вищу освіту», відповідно до якого вища освіта за освітньо-кваліфікаційним рівнем спеціаліста (повна вища освіта) після набрання чинності цим Законом прирівнюється до вищої освіти ступеня магістра. Закон набрав чинності 06.09.2014.
Крім цього, апеляційна комісія Університету, яка розглядала апеляцію ОСОБА_1 , містила у своєму складі одного з працівників Університету, який приймав вступний іспит у ОСОБА_1 , а тому рішення апеляційної комісії Університету від 19.10.2023 та відповідний протокол засідання від 04.10.2023 для перегляду результатів вступних іспитів ОСОБА_1 слугують виявом упередженості членів комісії до нього.»
«Зі змісту протоколу засідання від 04.10.2023 суд доходить висновку про те, що апеляційна комісія Університету в частині оцінки довідки ОСОБА_1 від 07.04.2009 вийшла за межі оцінювання вступних іспитів та необґрунтовано надала оцінку прийнятого раніше приймальною комісією Університету від ОСОБА_1 документа, що сприймається судом як вияв упередженості до позивача.»
«Таким чином, до ОСОБА_1 як до споживача освітніх послуг апеляційною комісією Університету за результатами розгляду апеляції від 02.09.2023 (у відповіді апеляційної комісії Університету вказано про скаргу ОСОБА_1 від 03.10.2023, № 606) на результати вступних іспитів до аспірантури здійснено дискримінацію за ознакою наявності у нього освітньо-кваліфікаційного рівня «спеціаліст».»
«Дії дискримінативного характеру працівників Університету також полягають у заниженій оцінці його реферату, що вбачається з протоколу апеляційної комісії Університету, неврахуванні його роботи науково-педагогічним працівником, що давало б йому додаткові 15 балів, входження до складу апеляційної комісії Університету викладача з екзаменаційної комісії. За нарахованими балами та балами за роботу науково-педагогічним працівником він міг би вступити на бюджетне місце. Такі обставини, на думку позивача, є дискримінаційними та змусили його звернутись до суду.»
За результатами судового розгляду справи №359/352/24 судом констатовано, що « ОСОБА_1 як споживач освітніх послуг та особа, до якої виникла дискримінація, має право звернутися із позовною заявою до суду за захистом свого права на освіту, проте обраний ним спосіб захисту порушуватиме безпосередньо права та інтереси осіб, які пройшли конкурсний відбір в аспірантуру Університету, а тому на підставі ч. 3 ст. 16 ЦК України та у зв`язку з обранням позивачем неналежного способу захисту в задоволенні позову слід відмовити.»
З висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №17-04-26 моральної шкоди потерпілого від 17.04.2026 вбачається, що позивачу завдані страждання (моральна шкода) внаслідок упередженості і дискримінації при вступі до аспірантури і розгляді скарги апеляційною комісією відповідача. Індивідуально-психологічні особливості позивача призводять до збільшення до 10% ступеню вираженості емоційних реакцій та перебігу психічних процесів внаслідок досліджуваної події, у порівнянні з середньою унормованою особистістю за подібних умов. Науково-рекомендаційна оцінка грошового розміру моральної шкоди ОСОБА_1 оцінюється у розмірі 8 мінімальних заробітних плат + 10%, що дорівнює 76094 грн.
Норми права, застосовані судом.
У ст. 55 56 Конституції України закріплено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
Відповідно до ч. 1, 2, 3 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи. Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Статтею 15 Закону України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» передбачено, що особа має право на відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди, завданих їй унаслідок дискримінації. Порядок відшкодування матеріальної шкоди та моральної шкоди визначається Цивільним кодексом України та іншими законами.
Пунктом 5 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що споживачі під час укладення, зміни, виконання та припинення договорів щодо отримання (придбання, замовлення тощо) продукції, а також при використанні продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Положеннями частини 1 ст. 12 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Згідно з частинами 1, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з ч. 1 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Відповідно до ст. 78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Відповідно до ст.79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Згідно із частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, установлених цим Кодексом.
Частинами 4, 5 ст. 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.
Відповідно до ч. 2 ст. 81 ЦПК України у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце. У разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача.
Як передбачено ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Оцінка суду аргументів сторін, доказів. 
Згідно з ч. 1 ст. 7 Закону України «Про судову експертизу» судово-експертну діяльність здійснюють державні спеціалізовані установи, їх територіальні філії, експертні установи комунальної форми власності, а також судові експерти, які не є працівниками зазначених установ, та інші фахівці (експерти) з відповідних галузей знань у порядку та на умовах, визначених цим Законом. 
Частиною 3 цієї статті передбачено, що виключно державними спеціалізованими установами здійснюється судово-експертна діяльність, пов`язана з проведенням криміналістичних, судово-медичних і судово-психіатричних експертиз.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 72 ЦПК України експертом може бути особа, яка володіє спеціальними знаннями, необхідними для з`ясування відповідних обставин справи. Експерт може призначатися судом або залучатися учасником справи.
Закон не обмежує здійснення психолого-соціальної експертизи виключно державними спеціалізованими установами. Крім того, закон визначає можливість здійснення судово-експертної діяльності як експертними установами, експертами, які не є їх працівниками, так і фахівцями (експертами) з відповідних галузей знань.
У судовому засіданні експерт пояснив, що він має три вищі освіти, у тому числі психологічну та юридичну, має численні публікації з психології, є співавтором підручника з визначення заподіяння моральної шкоди, пройшов низку тематичних навчань, провів сотні психологічних досліджень, у тому числі за ініціативи суду. При проведенні експертизи досліджувалася реакція піддослідного на стрес після події, а не за все життя.
Ним використовувалася низка методів (не менше 10) дослідження, у тому числі ліцензійний психодіагностичний комплекс «Люнисо». Це дослідження полягає у демонстрації низки фотографічних портретів людей та подальшої інтерпретації їх вибору піддослідним. 
Додатки до висновку, що стосуються саме цього методу дослідження наведені мовою оригіналу, а експертна оцінка у висновку експерта – державною. Аналогічно і з індивідуально-типологічним опитувальником. 
Зважаючи на зміст дослідженого висновку, пояснення експерта та сторін суд не встановив обставин, які б давали підстави для визнання висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №17-04-26 моральної шкоди потерпілого від 17.04.2026 недопустимим доказом.
У постанові ВС від 23.10.2024 у справі № 293/174/23 зроблено висновок, що грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості. Розмір відшкодування моральної шкоди не є сталою величиною, а визначається судом у кожному конкретному випадку з урахуванням всіх обставин справи, має бути не більш аніж достатнім для розумного задоволення потреб потерпілої особи і не повинен приводити до її збагачення.
Гроші виступають еквівалентом завданої моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні «трансформують» шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування «обчислює» шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та справедливої сатисфакції потерпілому. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості.
У постанові ВП ВС від 01.09.2020 у справі № 216/3521/16-ц зроблено висновок, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства. Статті 4 та 22 Закону України «Про захист прав споживачів» у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
У справі Stankov v. Bulgaria (заява №68490/01) Європейський суд з прав людини вказав, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом.
З дослідженого висновку експерта вбачається, що ним було здійснено психологічну оцінку потерпілого – позивача та враховано психотравмуючі обставини, про які зазначено у позовній заяві та підтверджуються обставинами, встановленими рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.10.2024 у справі №359/352/24.
При визначенні рекомендованої оцінки грошового розміру відшкодування моральної шкоди застосований підхід, який використовується у судовій практиці, а також здійснено порівняння присуджених сум відшкодування моральної шкоди у справах, що стосувалися, у тому числі дискримінації. 
Зважаючи на це відсутні підстави ставити під сумнів достовірність цього експертного висновку.
Обставини, встановлені рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 23.10.2024 у справі №359/352/24, де сторонами були ті ж особи, що і в цій справі, відповідачем не спростовані. У зв`язку з цим, на підставі ч. 4 ст. 82 ЦПК України, ці обставини не підлягають доказуванню.
Зазначене дає підстави для висновку, що позивач, як споживач освітніх послуг, зазнав дискримінаційного ставлення зі сторони відповідача, що проявилось у наданні переваги особам з дипломом магістра перед особами з дипломом спеціаліста.
З висновку комплексної психолого-соціальної експертизи №17-04-26 моральної шкоди потерпілого від 17.04.2026 вбачається, що позивачу завдані страждання (моральна шкода) внаслідок упередженості і дискримінації при вступі до аспірантури і розгляді скарги апеляційною комісією відповідача. Індивідуально-психологічні особливості позивача призводять до збільшення до 10% ступеню вираженості емоційних реакцій та перебігу психічних процесів внаслідок досліджуваної події, у порівнянні з середньою унормованою особистістю за подібних умов.
З цього вбачається, що в наслідок дискримінаційного ставлення до позивача зі сторони відповідача, за встановлених судом обставин, перший зазнав страждань та йому спричинена відповідачем моральна шкода.
У зв`язку з цим розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди, з урахуванням психологічних якостей позивача, визначено у сумі 76094 грн.
Зважаючи на це позивачем доведено, що йому було спричинено відповідачем моральну шкоду. Індивідуальні психологічні особливості позивача, характер правопорушення – дискримінація при вступі в аспірантуру та розгляді апеляції, погіршення у зв`язку з цим можливості реалізації позивачем свого права на освіту та негативний вплив на ділову репутацію, невизнання відповідачем факту порушення права та невідшкодування заподіяної шкоди добровільно і, у зв`язку з цим, необхідність судового захисту порушеного права, що потребувало участі у низці судових засідань, вказують на те, що розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди у сумі 76094 грн є розумним і обґрунтованим.
З огляду на статус відповідача – заклад вищої освіти державної форми власності, значення здобуття освіти для позивача шляхом вступу в аспірантуру, що дозволило б йому отримати нові знання та реалізувати плани у сфері науки і освіти, вказаний розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди є справедливим та домірним – не призводить до збагачення позивача та не ставить у скрутне становище відповідача.
Керуючись ст. 263 – 265 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_1 до Університету Григорія Сковороди в Переяславі про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути з Університету Григорія Сковороди в Переяславі на користь ОСОБА_1  моральну шкоду в розмірі 76094 (сімдесят шість тисяч дев`яносто чотири) грн.
Стягнути з ОСОБА_2  на користь держави в особі Державної судової адміністрації України судовий збір в розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повні найменування сторін та інших учасників справи:
ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ;
Університет Григорія Сковороди в Переяславі, ЄДРПОУ 04543387, місцезнаходження: вул.Сухомлинського, 30, м.Переяслав, Бориспільський район, Київська область, 08400.
Повне рішення складено 21.08.2026.

Суддя Д. В. Свояк