Справа № 127/30622/26 
Провадження № 3/127/5897/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
01.09.2026 | м. Вінниця

Суддя Вінницького міського суду Вінницької області Бернада Є.В., розглянувши матеріали про притягнення до адміністративної відповідальності  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, 

ВСТАНОВИВ:

18.07.2026 ОСОБА_1 , будучи старшим групи оповіщення, визначеної наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 575 від 17.07.2026, перебуваючи у АДРЕСА_1 , діючи в умовах особливого періоду, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, недбало поставився до військової служби. Зокрема, здійснював заходи оповіщення щодо ОСОБА_2 без знаків розрізнення, із закритим балаклавою обличчям, за відсутності належної відеофіксації, а також у здійсненні спільно з іншими членами групи оповіщення незаконного адміністративного затримання та примусового доставлення зазначеного громадянина, на яке військовослужбовці ТЦК та СП не мають повноважень.
ОСОБА_1 у судовому засіданні винуватість у вчиненні правопорушення визнав та суду пояснив, що вчинив його за обставин, викладених у протоколі про адміністративне правопорушення.
Згідно зі статтею 245 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі – КпАП) завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до статті 280 КпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
Зі змісту речення першого частини першої статті 251 КпАП випливає, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. При цьому реченням другим частини першої статті 251 КпАП визначено, що ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі або в режимі фотозйомки (відеозапису), які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, безпеки на автомобільному транспорті та паркування транспортних засобів, актом огляду та тимчасового затримання транспортного засобу, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Суд враховує, що частиною другою статті 251 КпАП регламентовано, що обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
З диспозиції частини другої статті 172-15 КпАП випливає, що відповідальність за цією нормою настає у разі недбалого ставлення військової службової особи до військової служби, вчиненого в умовах особливого періоду.
З матеріалів справи випливає, що 18.07.2026 ОСОБА_1 , будучи старшим групи оповіщення, визначеної наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_2 № 575 від 17.07.2026, перебуваючи у АДРЕСА_1 , діючи в умовах особливого періоду, маючи реальну можливість для належного виконання службових обов`язків, недбало поставився до військової служби. Зокрема, здійснював заходи оповіщення щодо ОСОБА_2 без знаків розрізнення, із закритим балаклавою обличчям, за відсутності належної відеофіксації, а також у здійсненні спільно з іншими членами групи оповіщення незаконного адміністративного затримання та примусового доставлення зазначеного громадянина, на яке військовослужбовці ТЦК та СП не мають повноважень.
Разом з тим, з наданих суду матеріалів випливає, що протокол про адміністративне правопорушення був складений за результатами здійснення перевірки щодо законності дій посадових осіб ТЦК та СП під час здійснення заходів оповіщення громадян України. Також з наданих суду матеріалів випливає, що в ході зазначеної перевірки був підтверджений факт вчинення особою, яка притягується до адміністративної відповідальності, спільно з іншими членами групи оповіщення незаконного затримання.
Суд враховує, що відповідальність за незаконне позбавлення волі або викрадення людини передбачена статтею 146 Кримінального кодексу України (далі – КК). Також статтею 371 КК передбачена саме кримінальна відповідальність за завідомо незаконне затримання або незаконний привід. Відомостей, які б свідчили про прийняття процесуального рішення щодо незаконного позбавлення волі затриманої особи надані суду матеріали не містять.
Згідно з частиною першою статті 11 КК кримінальним правопорушенням є передбачене цим Кодексом суспільно небезпечне винне діяння (дія або бездіяльність), вчинене суб`єктом кримінального правопорушення.
Зі змісту частини другої статті 11 КК випливає, що не є кримінальним правопорушенням дія або бездіяльність, яка хоча формально і містить ознаки будь-якого діяння, передбаченого цим Кодексом, але через малозначність не становить суспільної небезпеки, тобто не заподіяла і не могла заподіяти істотної шкоди фізичній чи юридичній особі, суспільству або державі.
Відповідно до частини першої статті 9 КпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
При цьому частиною другою статті 9 КпАП визначено, що адміністративна відповідальність за правопорушення, передбачені цим Кодексом, настає, якщо ці порушення за своїм характером не тягнуть за собою відповідно до закону кримінальної відповідальності.
Відповідно до статті 253 КпАП якщо при розгляді справи орган (посадова особа) прийде до висновку, що в порушенні є ознаки кримінального правопорушення, він передає матеріали прокурору або органу досудового розслідування.
З огляду на викладене згідно з приписами пункту 1 частини першої статті 247 КпАП провадження у справі слід закрити у зв`язку з відсутністю в діянні ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого частиною другою статті 172-15 КпАП. Натомість матеріали справи слід передати прокурору для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань у зв`язку з незаконним затриманням ОСОБА_2 та його незаконним позбавленням волі.
Керуючись статтями 283, 284 КпАП, суд 

ПОСТАНОВИВ:

Провадження у справі про притягнення  ОСОБА_1  до адміністративної відповідальності, передбаченої частиною другою статті 172-15 Кодексу України про адміністративні правопорушення, – закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу правопорушення.
Належним чином завірені копії матеріалів справи, які були направлені до суду Вінницькою спеціалізованою прокуратурою у сфері оборони Південного регіону – передати прокурору для внесення відомостей до Єдиного реєстру досудових розслідувань за фактом незаконного затримання ОСОБА_2 та його незаконним позбавленням волі.
Постанова остаточна, оскарженню не підлягає.

Суддя: