ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЛЬВІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
79014, місто Львів, вулиця Личаківська, 128
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26.08.2026 Справа № 914/308/26 
Суддя Господарського суду Львівської області Король М.Р., за участі секретаря судового засідання Щерби О.Б., розглянувши справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг»
до відповідача: Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго»
про стягнення заборгованості,

представники:
позивача: Єфременко О.О.,
відповідача: Сливка В.В., 

ВСТАНОВИВ:
На розгляд Господарського суду Львівської області поступив позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» до Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» про стягнення боргу за неналежне виконання грошового зобов`язання згідно Договіру постачання природного газу №9301ТКЕ(24)-12 у розмірі 12 724 913,91 грн.
Ухвалою суду від 04.02.2026р. позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» залишено без руху, надано позивачу 10-денний строк з дня вручення ухвали суду про залишення позовної заяви без руху для усунення недоліків.
Через систему «Електронний суд» від позивача 05.02.2026р. надійшла заява за вх.№3457/26 від 05.02.2026 про усунення недоліків, зазначених в ухвалі про залишення без руху.
Ухвалою суду від 10.02.2026р. прийнято позовну заяву до розгляду і відкрито провадження у справі. Суд ухвалив здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 10.03.2026р. 
Хід розгляду справи викладено в ухвалах суду та протоколах судових засідань.
24.02.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшов відзив на позовну заяву (вх.№5399/26).
Указом Президента України від 24.02.2026р. №162/2026 суддю Іванчук С.В. призначено на посаду судді Західного апеляційного господарського суду.
Розпорядженням керівника апарату Господарського суду Львівської області №65 від 27.02.2026 року призначено повторний автоматизований розподіл справи №914/308/26.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.02.2026р., справу №914/308/26 передано для розгляду судді Король М.Р.
02.03.2026р. через систему «Електронний суд» від позивача надійшли письмові пояснення (вх.№5982/26).
29.04.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи та продовження строку підготовчого провадження (вх.№1959/26).
20.05.2026р. у судовому засіданні суд закрив підготовче провадження та призначив справу до розгляду по суті на 24.06.2026р.
23.06.2026р. через систему «Електронний суд» від відповідача надійшло клопотання про відкладення розгляду справи (вх.№17819/26).
25.08.2026р. через систему «Електронний суд» позивачем подано оновлений розрахунок заборгованості відповідача (вх.№23889/26).
Суть спору та правові позиції учасників справи:
Позовні вимоги мотивовано неналежним виконанням відповідачем своїх зобов`язань за договором постачання природного газу №9301-ТКЕ(24)-12 від 02.09.2024р. у частині оплати вартості поставленого позивачем природного газу, внаслідок чого за відповідачем утворилась заборгованість перед позивачем у розмірі 12 724 913,91 грн.
Відповідач у відзиві зазначив про те, що порушення зобов`язань перед ТзОВ «Нафтогаз Трейдинг» у вигляді прострочення оплат сталося не через умисел чи необережність КП «Стрийтеплоенерго», а внаслідок об`єктивних зовнішніх обставин, таких, як заборгованість населення, затримки з державними компенсаціями та субвенціями, а також обмеження, пов`язані з державним регулюванням тарифів. Підприємство вжило всіх залежних від нього заходів для виконання зобов`язань, що підтверджується регулярними платежами за газ та активною взаємодією з місцевою владою для отримання фінансової підтримки. Відповідно до ст. 617 ЦК України, ці обставини є підставою для звільнення КП «Стрийтеплоенерго» від відповідальності за порушення зобов`язань, оскільки вони мають характер випадку або непереборної сили, на які підприємство не могло вплинути.
Крім того, відповідач просить суд застосувати строки позовної давності у даній справі.
За результатами дослідження наданих доказів, пояснень сторін та матеріалів справи, суд встановив наступне:
Між Товариством з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (Позивач/Постачальник) та Комунальне підприємство «Стрийтеплоенерго» (Відповідач/Споживач) 02.09.2024р. було укладено Договір постачання природного газу № 9301-ТКЕ(24)-12 (далі–Договір).
На виконання умов Договору, протягом вересня 2024 – квітня 2025 Позивач передав у власність Відповідача природний газ на загальну суму 63 711 647,06 грн, що підтверджується актами приймання – передачі природного газу.
Відповідно до пункту 5.1. Договору, Споживач здійснює розрахунок за придбані обсяги природного газу в наступному порядку:
-70 відсотків вартості фактично переданого відповідно до акту/актів приймання-передачі природного газу – до останнього числа місяця, наступного за місяцем, в якому було здійснено постачання газу;
-остаточний розрахунок за фактично переданий відповідно до акту/актів приймання-передачі природний газ – до 15-го числа (включно) місяця, наступного за місяцем, в якому Споживач повинен був сплатити 70 відсотків грошових коштів за відповідний розрахунковий період.
Згідно п.3.5 Договору, приймання-передача газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному розрахунковому періоді, оформлюється актом приймання-передачі газу.
Згідно п. 4.1. Договору, ціна на природний газ, який постачається за Договором, встановлюється наступним чином:
4.1.1. Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. Договору як Обсяг І (фіксований) за 1000 куб.м. газу без ПДВ – 6 183,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ – 7420,00 грн.
4.1.2. Ціна природного газу для обсягу ІІ визначається щомісячно для виробника теплової енергії за формулою (формула визначена в зазначеному пункті Договору). Окрім цього, Постачальник щомісячно розміщує інформацію щодо зміни ціни газу за обсягом ІІ на офіційному сайті Постачальника або відповідна інформація надсилається Споживачу листом на електронну адресу (Інформація про ціну газу на обсягом ІІ була розміщена на офіційному сайті Постачальника - https://www.naftogaztrading.com.ua/news/cina-gazu, роздруківка із сайту долучена до матеріалів справи).
4.1.3. Ціна обсягів газу, визначених в пункті 2.1. Договору як Обсяг ІІІ (фіксований) за 1000 куб.м. газу без ПДВ – 13 658,33 грн, крім того ПДВ за ставкою 20%, всього з ПДВ – 
16 390,00 грн.
Згідно п.4.3. Договору, загальна фактична вартість Договору дорівнює вартості фактично використаного за Договором природного газу з урахуванням вартості послуг його транспортування.
Згідно п. 3.5.4 Договору, після підписання Сторонами актів приймання-передачі, замовлені обсяги природного газу за Договором вважаються скоригованими.
Між Постачальником та Споживачем були підписані всі акти приймання- передачі природного газу в період із жовтня 2024 по квітень 2025 та в зазачених актах були визначені обсяги (обсяг І, обсяг ІІ та обсяг ІІІ), ціна та загальна вартість поставленого газу.
Оплату за переданий газ Відповідач здійснив лише частково на суму 50 986 733,15 грн та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання.
Таким чином, сума простроченого та несплаченого основного боргу Відповідача перед Позивачем за Договором складає 12 724 913,91 грн, детальний розрахунок якого викладено у додатку до позову, в поданому остаточному розрахунку також.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді у судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд вважає, що вимоги позивача, як підставні та обгрунтовані, підлягають задоволенню з наступних підстав.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 Цивільного кодексу України, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Частина 1 статті 626 Цивільного кодексу України встановлює, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про ринок природного газу», постачання природного газу здійснюється відповідно до договору, за яким постачальник зобов`язується поставити споживачеві природний газ належної якості та кількості у порядку, передбаченому договором, а споживач зобов`язується оплатити вартість прийнятого природного газу в розмірі, строки та порядку, передбачених договором.
Згідно з ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Статтею 525 Цивільного кодексу України визначено, що одностороння відмова від виконання зобов`язань, крім випадків, передбачених законом не допускається.
Згідно зі ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 Цивільного кодексу України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Оскільки відповідач у порушення ст. 525, 526, 527, 530 Цивільного кодексу України взятих на себе зобов`язань не виконав та не сплатив кошти за отриманий ним природний газ у визначений Договором постачання термін, суд доходить висновку, що позовні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за поставлений природний газ у розмірі 12724913,91 грн є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність заборгованості з різниці в тарифах на теплову енергію та послуги з її постачання не є достатньою підставою для звільнення теплопостачальних та теплогенеруючих організацій від обов`язку оплатити спожитий ними природний газ.
Відповідно до ч. 2 ст. 617 ЦК України особа, не звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання у разі відсутності у боржника необхідних коштів. Крім того, згідно ч. 1 ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Щодо застосування строків позовної давності.
Частиною 1 статті 259 ЦК України визначено, що позовна давність, встановлена законом, може бути збільшена за домовленістю сторін.
Так, пунктом 11.3 Договору сторони передбачили, що строк, у межах якого Сторони можуть звернутися до суду з вимогою про захист своїх прав за цим Договором (строк позовної давності), у тому числі щодо стягнення основної заборгованості, пені, штрафів, інфляційних нарахувань, відсотків річних, збитків становить п`ять років.
Таким чином, Позивачем не пропущено строк позовної давності.
Крім того, строк позовної давності не пропущений, оскільки зупинений на строк дії воєнного стану в Україні.
Так, Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022р., затвердженого Законом України від 24.02.2022р. №2102-ІХ, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан із 05:30 год. 24.02.2022р.
Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» від 15.03.2022р. №2120-IX, який набрав чинності 17.03.2022р., розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено, зокрема, пунктом 19 такого змісту: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану».
Між тим, Законом України від 14.05.2025р. №4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025р., було виключено з Цивільного кодексу України пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення», яким було передбачено зупинення строків позовної давності.
Виходячи з вищенаведених положень законодавства, строки вважалися продовженим на підставі п. 12 та п. 19 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України та п. 7 Прикінцевих положень ГК України.
З огляду на зазначені обставини, суд зазначає що позивачем строку позовної давності пропущено не було, тому заява відповідача щодо застосування наслідків спливу позовної давності не підлягає до задоволення.
Відповідно до ст.74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Згідно зі ст.79 Господарського процесуального кодексу України, наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування.
Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до ст.86 Господарського процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
Поряд з цим, за змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України» обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що решта долучених до матеріалів справи доказів та доводів сторін була ретельно досліджена судом і наведених вище висновків суду не спростовує.
За наведених у їх сукупності обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги у частині стягнення 12 724 913,91 грн заборгованості підлягають задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне:
Сплачена позивачем сума судового збору за подання до суду позовної заяви підтверджується платіжною інструкцією №0000030846 від 28.01.2026р. на суму 152 698,97 грн.
Згідно п. 2 ч.1 ст.129 ГПК України, судовий збір у справі покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки позовні вимоги підлягають до задоволення, тому витрати зі сплати судового збору покладаються на відповідача.
Керуючись ст.ст.13, 73-74, 76-79, 86, 129, 236, 238, 240-241 Господарського процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
1.Позов задовольнити повністю.
2.Стягнути з Комунального підприємства «Стрийтеплоенерго» (адреса: Україна, 82400, Львівська обл., місто Стрий, вулиця Новаківського, будинок 9; ідентифікаційний код – 05432684) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Газопостачальна компанія «Нафтогаз Трейдинг» (адреса: Україна, 04116, місто Київ, вулиця Шолуденка, будинок 1; ідентифікаційний код – 42399676) суму основного боргу у розмірі 12 724 913,91 грн. та 152 698,97 грн. судового збору.
3.Наказ видати після набрання рішенням законної сили.

Рішення набирає законної сили в порядку та строк, передбачені ст.241 Господарського процесуального кодексу України.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку в порядку та строки, визначені главою 1 розділу IV Господарського процесуального кодексу України.
Інформацію по справі можна отримати за наступною веб-адресою: http://lv.arbitr.gov.ua/sud5015.

Повне рішення складено 07.09.2026р.

Суддя Король М.Р.