Справа № 558/370/26
номер провадження 2/558/279/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 вересня 2026 року     селище Демидівка

Демидівський районний суд Рівненської області, в складі судді одноособово Феха Т.С., з участю секретаря судових засідань Ковальської Л.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в:

Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» звернулося до суду з позовною заявою до відповідача  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року в розмірі 38042,20 гривень.
В позовній заяві позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (далі по тексту – ТОВ «Споживчий центр») вказує про те, що між ним та відповідачем ОСОБА_1 20 серпня 2025 року було укладено кредитний договір №20.08.2025-100001020. Договір укладений у вигляді електронного документа, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи, із застосуванням електронного підпису відтвореного шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора. Відповідно до умов такого договору відповідачеві ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 18000,00 гривень строком на 217 днів, дата повернення кредиту – 24 березня 2026 року. 23 вересня 2025 року між позивачем та ОСОБА_1 було укладено додатковий договір до даного кредитного договору згідно якого сума кредиту становить 20000,00 гривень. Кредит надавався позичальникові на умовах строковості, платності і поворотності. Спосіб перерахування позичальнику коштів у рахунок кредиту визначено шляхом перерахування на банківський рахунок споживача. Кредит надавався на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконання обов`язків найманого працівника. 
Позивачем ТОВ «Споживчий центр» виконано свої зобов`язання за кредитним договором.
В свою чергу відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року належним чином не виконував, у зв`язку з чим утворилася заборгованість в розмірі 38042,20 гривень, з яких: 19880,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 12332,20 гривень - заборгованість по процентах, а також 5830,00 гривень відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України. 
З вказаних підстав, у позовній заяві позивач ТОВ «Споживчий центр» просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 на його користь заборгованість за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року в розмірі 38042,20 гривень та понесені судові витрати.
В судове засідання представник позивача не з`явився, у позовній заяві просив справу розглянути за його відсутності, за наявними у матеріалах справи доказами (а.с. 10 зв.).
Суд визнавав за необхідне, щоб представник позивача дав особисті пояснення по суті позовних вимог.
Проте, представник позивача в судове засідання не з`явився.
Оскільки представник позивача висловив свою позицію щодо участі в судовому засіданні та щодо обсягу доказів, якими обґрунтовував позовні вимоги, суд, приходить до висновку про вирішення справи на підставі наявних у ній доказів.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився.
21 липня 2026 року від відповідача ОСОБА_1 надійшла до суду заява в якій він просив у задоволенні позову відмовити в повному обсязі, посилаючи на те, що він не укладав спірний кредит та існує висока ймовірність того, що кредит був оформлений сторонньою особою із використанням його персональних даних. У своїй заяві ОСОБА_1 зазначив, що позивач не довів факту отримання ним коштів, законності нарахування відсотків, доданий до матеріалів справи розрахунок не дає можливість перевірити його правильність. У заяві відповідач ОСОБА_1 просив витребувати у позивача: оригінал кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року; електронний договір із накладеним електронним підписом; інформацію про спосіб ідентифікації; ІР-адресу; МАС-адресу пристрою (за наявності); модель телефону; журнал входів; номер телефону; SMS-коди; лог-файли; інформацію про банківську картку; документи банку щодо перерахування коштів; виписки щодо платежів. 
У задоволенні клопотання відповідача про витребування доказів було відмовлено.
Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи.
Згідно з ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд, вивчивши матеріали справи, дослідивши докази по справі та оцінивши їх, як кожен окремо, так і в їх сукупності за внутрішнім переконанням, приходить до висновку, що позов підлягає до задоволення частково з наступних підстав.
Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих сторонами по справі.
В ході розгляду справи сторони (їх представники) заяв та/чи клопотань по суті справи до суду не подавали.
Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову.
Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Підставами виникнення цивільних прав і обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).
Відповідно до ст. 626 Цивільного кодексу України (далі по тексту - ЦК України) договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надавати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
В силу вимог ч. 2 ст. 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Судом встановлено, що пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) (а.с. 19-22), заявка кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року (а.с. 22-23), відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №20.08.2025-100001020 (а.с. 23зв.-24), складають кредитний договір №20.08.2025-100001020 між сторонами, що відповідає положенням ст. 634 ЦК України. Договір укладено шляхом використання позичальником одноразового ідентифікатора (електронного підпису), використання якого неможливе без проходження попередньої реєстрації. За допомогою ідентифікатора відповідачем також було підписано Паспорт споживчого кредиту. Такі дії сторін узгоджуються з вимогами ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».
Згідно з ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
П. 2 ч. 1 ст. 12 цього Закону визначено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Без реєстрації та здійснення входу на веб-сайт товариства за допомогою логіна і пароля особистого кабінету та без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, кредитний договір між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем не був би укладений.
До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року в справі N 404/502/18 (провадження N 61-8449св19); від 9 вересня 2020 року в справі N 732/670/19 (провадження N 61-7203св20); від 12 січня 2021 року в справі N 524/5556/19 (провадження N 61-16243ск20); від 10 червня 2021 року в справі N 234/7159/20 (провадження N 61-18967св20; від 2 листопада 2021 року в справі № 243/6552/20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.
Відповідач ОСОБА_1 під час укладення кредитного договору №20.08.2025-100001020 був ідентифікований позивачем шляхом використання системи BankID Національного банку (а.с. 45 зв.). 
Згідно з умовами договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року  ОСОБА_1 надано кредит в розмірі 18000,00 гривень на строк 217 днів з дати його надання. Дата повернення кредиту – 24 березня 2026 року. Із сплатою процентів в розмірі 1% за 1 день користування кредитом (процентна ставка стандарт), яка застосовується протягом перших 3 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (чергові пepioди).
Процентна ставка "Економ" – фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0,5% за 1 день користування кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт".
П. 8, 9 Заявки кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року визначено розмір та порядок сплати позичальником комісії, а саме, що комісія, пов`язана з наданням кредиту становить 9% від суми кредиту та дорівнює 1620,00 гривень та комісія за обслуговування кредитної заборгованості 1620,00 гривень у кожному з двох чергових періодів, наступних за першим черговим періодом.
Зі змісту досліджених пропозиції про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта), заявки кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року, відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року встановлено, що між сторонами узгоджено всі суттєві умови кредитного договору щодо виду послуг, строку дії договору, валюти, процентної ставки, умов повернення кредиту, відповідальності за порушення зобов`язань та інші.
Крім того, 23 вересня 2025 року сторонами кредитного договору було підписано примірну пропозицію про укладення додаткового договору (оферта) до кредитного договору (кредитної лінії), тобто додатковий договір до кредитного договору №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року (а.с. 28), згідно п. 1.1 якого визначено, що сума кредиту з дати укладення додаткового договору становить 20000,00 гривень, яка складається з усіх траншів (частин суми кредиту), зазначених в договорі (1-й транш) та в укладених сторонами додаткових договорах (чергові транші). За даним додатковим договором кредитодавець зобов`язується надати позичальнику другий транш у розмірі 2000,00 гривень; дата надання/видачі кредиту (2-го траншу) – 23 вересня 2025 року (п. 1.2).
Договір підписаний сторонами по справі, що свідчить, на думку суду, про те, що сторони досягли домовленості з усіх істотних умов договору та погоджувались на такі умови.
Як встановлено із змісту довідки №1-1906 від 19 червня 2026 року (а.с. 32), 20 серпня 2025 року на банківську картку відповідача було перераховано 18000,00 гривень, призначення платежу – видача за договором кредиту №20.08.2025-100001020
(номер транзакції в системі iPay.ua– 838469524).
Як встановлено із змісту довідки №1-1906 від 19 червня 2026 року (а.с. 31), 23 вересня 2025 року на банківську картку відповідача було перераховано 2000,00 гривень, призначення платежу – видача за договором кредиту №20.08.2025-100001020 (номер транзакції в системі iPay.ua– 838469524).
Перерахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача відбулось через платіжну систему, на підставі укладеного Договору про надання послуг з переказу коштів № ФК-П-2024/01-2 від 4 січня 2024 року між ТОВ «Споживчий центр» та ТОВ «Універсальні платіжні рішення» (а.с. 33-37).
Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
З матеріалів справи вбачається, що відповідачеві надано позивачем кредит в розмірі 18000,00 гривень та 2000,00 гривень шляхом зарахування грошових коштів на банківську картку відповідача.
Таким чином, позивач ТОВ «Споживчий центр» належним чином виконав свій обов`язок щодо надання відповідачу  ОСОБА_1 кредиту.
Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач ОСОБА_1  взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту, у встановлені кредитним договором строки, не виконував. 
Згідно розрахунку (а.с. 12) заборгованість відповідача ОСОБА_1 за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року станом на 19 червня 2026 року становить 38042,20 гривень, з яких: 19880,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 12332,20 гривень - заборгованість по процентах, а також 5830,00 гривень відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України. З вказаного розрахунку вбачається також, що протягом визначеного договором строку кредитування відповідач  ОСОБА_1 частково здійснював оплату боргу згідно кредитного договору, а саме: 20 вересня 2025 року в сумі 7470,00 гривень, 22 жовтня 2025 року - 8720,00 гривень, та 1 грудня 2025 року - 11420,00 гривень, що свідчить про волевиявлення відповідача на добровільне виконання умов договору.
З розрахунку заборгованості за договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року вбачається також, що нарахування відсотків здійснювалося в розмірі визначеному умовами договору, з врахуванням сплаченої відповідачем суми боргу.
Як вбачається з наявних у справі письмових доказів відповідач ОСОБА_1      не виконав взяті на себе зобов`язання по поверненню кредиту в сумі 19880,00 гривень та сплаті процентів у сумі 12332,20 гривень.
ОСОБА_1 не надав суду доказів, які спростовували б розмір заборгованості, тому наданий позивачем розрахунок заборгованості за відсутності заперечень щодо такого розрахунку від відповідача, приймається судом як достовірний, оскільки підтверджений документально.
Фактично отримані та використані позичальником грошові кошти у добровільному порядку фінансовій установі не повернуті. Тож відповідач не виконав обов`язок з повернення кредитних коштів і позивач вправі вимагати захисту порушених прав у судовому порядку шляхом зобов`язання боржника виконати обов`язок з повернення коштів.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
З урахуванням встановлених обставин справи, досліджених доказів по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог позивача та стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача заборгованості за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року в розмірі 32212,20 гривень, з яких: 19880,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 12332,20 гривень - заборгованість по процентах.
Щодо решти позовних вимог, то суд вважає за необхідне зауважити таке.
Позивач ТОВ «Споживчий центр» просить стягнути з відповідача ОСОБА_1    на його користь також 5830,00 гривень відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України). 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
П. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, запроваджено воєнний стан на всій території України, що триває станом на теперішній час.
Враховуючи, що кредитний договір №20.08.2025-100001020 укладений 20 серпня 2025 року, тобто в період дії воєнного стану в Україні, відповідач підлягає звільненню від обов`язку сплати неустойки, відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги, щодо стягнення з відповідача відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, позивач в позовній заяві зазначає, що при стягненні неустойки підлягають до застосування норми Закону України «Про споживче кредитування» як спеціального закону, якими кредитодавцю дозволено здійснювати нарахування неустойки та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань, а не положення ЦК України.
Проте, Велика Палата Верховного Суду неодноразово робила висновки про те, що якщо ЦК України та інший нормативно-правовий акт, який має юридичну силу закону України, містять однопредметні приписи різного змісту, то пріоритетними є приписи ЦК України (постанова від 29 червня 2022 року в справі №477/874/19 (пункт 69).
Тому положення п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України підлягають безумовному застосуванню при вирішенні існуючих між сторонами правовідносин.
Враховуючи вказані обставини справи, вимоги п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, суд приходить до висновку про безпідставність позовних вимог позивача в частині стягнення з відповідача на користь позивача 5830,00 гривень відсотків, нарахованих згідно ст. 625 ЦК України, у зв`язку з чим у задоволенні таких позовних вимог позивача необхідно відмовити.
За вказаних обставин, позовні вимоги про стягнення з відповідача ОСОБА_1     на користь позивача ТОВ «Споживчий центр» заборгованості за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року підлягають до задоволення в розмірі 32212,00 гривень.
Позивачем понесені судові витрати, що складають 2662,40 гривень судового збору, сплаченого на час подання до суду позовної заяви (а.с. 1).
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, суд покладає на відповідача витрати позивача по сплаті судового збору в сумі 2254,38 гривень (32212,2 гривень х 2662,40 гривень : 38042,20 гривень = 2254,38 гривень), тобто пропорційно до розміру задоволених позовних вимог позивача, оскільки понесення таких витрат позивачем підтверджено документально.
Підстав для звільнення відповідача від сплати судового збору немає.
У позовній заяві позивач, обґрунтовуючи свої позовні вимоги, посилався на положення ст.ст. 14, 16, 509, 525, 526, 530, 610, 612, 1049, 1054 ЦК України.
Застосування вказаних правових норм при вирішенні справи, суд вважає обґрунтованим.
Щодо посилань відповідача ОСОБА_1 на не укладення ним кредитного договору з позивачем та заволодіння третіми особами його персональними даними, то відповідачем ОСОБА_1 не надано до суду доказів, що підтверджували б такі обставини, зокрема про звернення його до правоохоронних органів з повідомленнями про неправомірне заволодіння та використання його персональних даних чи майна, повідомлення про підозру чи притягнення до відповідальності за вказані дії будь-яких осіб.
Відповідно до ст.ст. 512, 526, 634, 1050, 1054 ЦК України, ст.ст. 13, 258, 259, 265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП – НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ), на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (місцезнаходження: м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133А, код ЄДРПОУ 37356833) заборгованість за кредитним договором №20.08.2025-100001020 від 20 серпня 2025 року в розмірі 32212 (Тридцять дві тисячі двісті дванадцять) гривень 20 копійок, з яких: 19880,00 гривень заборгованість по тілу кредиту, 12332,20 гривень - заборгованість по відсотках.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» 2254,38 гривень сплаченого судового збору.
В решті позовних вимог позивача – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя        Т.С. Феха.
Повний текст рішення складено 3 вересня 2026 року.