ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6102/26 Справа № 205/13167/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Терещенко Т. П. Суддя у 2-й інстанції - Пищида  М. М.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 липня 2026 року м. Дніпро 

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Пищиди М.М.
суддів – Ткаченко І.Ю., Свистунової О.В.
за участю секретаря судового засідання – Літвінова І.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2025 року позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди.
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав на те, що 14 травня 2025 року між ним та ОСОБА_2 сталась подія, внаслідок якої відповідач свідомо та навмисно звинуватив його у заподіянні шкоди належного його дружині ОСОБА_3 транспортного засобу, що слугувало причиною складення щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення за ст. 124 КУпАП. Працівниками патрульної поліції разом зі складанням протоколу було вилучено у нього посвідчення водія, а відсутність можливості користування є значним обмеженням його свободи пересування у зв`язку з тим, що він є людиною з інвалідністю опорно-рухового апарату. Вказує, що суд у постанові від 22 липня 2025 року у справі №205/8284/25 встановив, що подія не є дорожньо-транспортною пригодою, а пошкодження автомобіля були присутні ще у 2024 році. Зазначає, що заподіяні йому душевні страждання не обмежувалися лише хвилюванням через безпідставні звинувачення відповідачем, а він зазнав глибокого приниження честі та гідності, особливо з огляду на те, що він є інвалідом опорно-рухового апарату і втрата посвідчення водія фактично обмежила його свободу пересування. Вказує, що він змушений був звернутись до лікаря-психіатра, який назначив йому курс медикаментозного лікування. Розмір моральної шкоди він визначив у розмірі 50 000 грн., а матеріальну шкоду зазначає в сумі 21 000 грн., яка складається з витрат на професійну правничу допомогу під час оскарження постанови в розмірі 5 000 грн. та 3 000 грн. - написання цієї позовної заяви, 2 000 грн. - транспортні витрати, 11 000 грн. - медичні витрати. 
Враховуючи зазначене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_2 на його користь компенсацію за моральну шкоду в розмірі 50 000 грн., за матеріальну шкоду - 21 000 грн., а також судові витрати в розмірі 2 000 грн.
Рішенням Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди – відмовлено.
Судовий збір віднесено за рахунок Держави. 
Не погодившись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить рішення суду скасувати, та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву задовольнити.
В обґрунтування змісту вимог апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, 14 травня 2025 року щодо ОСОБА_1 було складено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330482 за ст. 124 КУпАП (а. с. 9).
Відповідно до змісту вказаного протоколу вбачається, що 14 травня 2025 року приблизно о 16 годині 11 хвилин у м. Дніпрі по вул. Коробова, 1-А біля супермаркету АТБ водій ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «Infiniti EX35», державний номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись заднім ходом, не переконавшись в тому, що він не створить небезпеки чи перешкоди іншим учасникам руху, не звернувся за допомогою до інших осіб та вчинив наїзд на припаркований транспортний засіб «BMW X3», державний номерний знак НОМЕР_2 , водія ОСОБА_2 , який припаркував транспортний засіб позаду нього. Внаслідок вказаної дорожньо-транспортної пригоди транспортні засоби отримали механічні пошкодження, чим спричинено матеріальні збитки, чим порушив п. 10.9. Правил дорожнього руху, за що передбачена адміністративна відповідальність за ст. 124 КУпАП.
Крім того, в п. 9 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №330482 від 14 травня 2025 року в графі свідки чи потерпілі зазначено – ОСОБА_3 .
Постановою Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 липня 2025 року у справі №205/8284/25, яка набрала законної сили 02 серпня 2025 року, закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ст. 124 КУпАП на підставі п. 1 ч.1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення (а. с. 10-15).
Зі змісту постанови Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 липня 2025 року у справі №205/8284/25 вбачається, що в матеріалах справи відсутні належні та достатні докази того, що ОСОБА_1 вчинив правопорушення, передбачене ст. 124 КУпАП, при обставинах, викладених у протоколі, а вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, не доводиться поза розумним сумнівом наявними у суду доказами.
В матеріалах справи також наявний талон-повідомлення єдиного обліку №33426 про прийняття і реєстрацію заяви (повідомлення) від 09 серпня 2025 року про кримінальне правопорушення та іншу подію від ОСОБА_1 щодо прийняття заходів до ОСОБА_2 та його дружини ОСОБА_3 , які вчинили шахрайські дії щодо нього (а. с. 16).
Матеріалами справи підтверджено, що згідно з довідки Серії МСЕ №070312 та посвідчення Серії НОМЕР_3 від 24 листопада 2003 року ОСОБА_1 має другу групу інвалідності з дитинства безстроково (а. с. 8).
Також судом встановлено, що згідно з виписки №7415 від 10 листопада 2025 року з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого КП «Дніпропетровська обласна клінічна лікарня імені І.І. Мечникова», ОСОБА_1 перебував на лікуванні з 25 червня 2025 року до 22 жовтня 2025 року з діагнозом: реактивна депресія, гостра реакція на стрес/посттравматичний стресовий розлад (ПТСР). Анамнез: зі слів пацієнта порушення сну та настрою почалося після перенесеної життєвої події ДТП, яка сталась за місяць до звернення у травні, після чого почалось поступове зниження настрою, апетиту, порушення сну. З`явились проблеми з концентрацією. Втрата інтересу та задоволення від життя (а. с. 118-119).
Відмовляючи в задоволенні позову суд першої інстанції виходив із недоведеності та безпідставності позовних вимог.
Апеляційний суд погоджується з такими висновками суду першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Частинами 1, 2 статті 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Крім того, згідно із ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Предметом доказування під час судового розгляду є факти, які обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення, як встановлено ч. 2 ст. 77 ЦПК України.
Частиною 1 статті 77, статтею 81 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Позивач зазначає, що внаслідок неправомірних дій ОСОБА_2 та подальшого безпідставного притягнення до адміністративної відповідальності (складання щодо нього протоколу про адміністративне правопорушення) йому заподіяно матеріальну і моральну шкоду.
Причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою, завданою потерпілому, є однією з обов`язкових умов настання деліктної відповідальності. Визначення причинного зв`язку є необхідним як для забезпечення інтересів потерпілого, так і для реалізації принципу справедливості при покладенні на особу обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду. Причинно-наслідковий зв`язок між діянням особи та заподіянням шкоди полягає в тому, що шкода є наслідком саме протиправного діяння особи, а не якихось інших обставин. Проста послідовність подій не повинна братися до уваги. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння. Заподіювач шкоди відповідає не за будь-яку шкоду, а тільки за ту шкоду, яка завдана його діями. Відсутність причинного зв`язку означає, що шкода заподіяна не діями заподіювача, а викликана іншими обставинами. Водночас причинний зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без якихось додаткових факторів стала причиною завдання шкоди (висновок Верховного Суду у постанові від 20 січня 2021 року в справі № 197/1330/14-ц).
Верховний Суд у постановах від 20 березня 2019 року у справі № 918/203/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 904/3667/19 зробив висновок про те, що у справах про відшкодування шкоди доведення обґрунтованості вимог покладається на позивача, який має надати суду докази наявності шкоди, протиправності поведінки того, хто завдав шкоду, а також причинно-наслідкового зв`язку такої поведінки із завданою шкодою.
Причинно-наслідковий зв`язок між протиправним діянням заподіювача шкоди та шкодою має бути безпосереднім, тобто таким, коли саме конкретна поведінка без будь-яких додаткових факторів стала причиною завдання шкоди. Об`єктивний причинний зв`язок як умова відповідальності виконує функцію визначення об`єктивної правової межі відповідальності за шкідливі наслідки протиправного діяння.
Зазначені висновки узгоджуються з правовою позицією, викладеною в постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2025 року у справі № 335/6977/22, та в постанові Верховного Суду від 01 березня 2023 року у справі № 752/3839/22.
Зі змісту постанови Новокодацького районного суду міста Дніпра від 22 липня 2025 року у справі №205/8284/25 вбачається, що потерпілою в цій справі була ОСОБА_3 , а під час розгляду матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_2 був викликаний лише в якості свідка, у зв`язку з чим і надав у судовому засіданні відповідні пояснення.
Враховуючи вищезазначене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, що позивачем не доведено, що внаслідок скасування постанови про притягнення його до адміністративної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху та закриття провадження в адміністративній справі, а також внаслідок дій саме відповідача йому завдано матеріальної і моральної шкоди.
Окрім того позивачем не доведено, що його моральні страждання перебувають у безпосередньому причинно-наслідковому зв`язку з діями відповідача, вина якого повинна бути встановлена у передбаченому законом порядку, а відтак відсутній склад цивільного правопорушення, який покладає обов`язок на відшкодування позивачу такої шкоди.
З урахуванням наведеного оскаржуване судове рішення є таким, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи апеляційної скарги спрямовані на переоцінку обставин справи і висновків суду не спростовують.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 — залишити без задоволення.
Рішення Новокодацького районного суду міста Дніпра від 19 лютого 2026 року — залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Вступна та резолютивна частини проголошені 29 липня 2026 року.
Повний текст постанови складено 30 липня 2026 року.

Судді: