Справа № 127/1834/26
Провадження № 2/127/382/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.08.2026   м. Вінниця

Вінницький міський суд Вінницької області у складі: 
головуючого судді Дернової В.В.,
секретаря Бабкіної К.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Вінниці цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про захист честі, гідності та ділової репутації, 

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про захист честі, гідності та ділової репутації та просив визнати дії директора Вінницького НДЕКЦ МВС Лайтера М.П. мобінгом; визнати недостовірною інформацію про психічну хворобу та нібито хабарництво позивача; зобов`язати Вінницький НДЕКЦ МВС спростувати зазначену інформацію усно та письмово; стягнути солідарно з відповідачів 2 000 000 грн. моральної шкоди; стягнути судові витрати, мотивуючи позовні вимоги тим, що 27 лютого 2025 року у кабінеті директора Вінницького НДЕКЦ МВС Лайтера Миколи Петровича, у присутності працівників центру, директор Лайтер М.П.: публічно назвав позивача «психічно хворою людиною»; публічно звинуватив позивача у нібито отриманні хабарів; втручався у приватне та сімейне життя позивача, коментував його матеріальні відносини; здійснював психологічний тиск, приниження та погрози, пов`язані з використанням службового становища; 14 квітня 2025 року ОСОБА_2 повторно заявив про психічну неспроможність позивача, посилаючись на керівництво ДНДЕКЦ МВС, чим принизив честь і гідність позивача та створив ворожу атмосферу в колективі; 15 квітня 2025 року ОСОБА_2 знову поширював натяки на нібито кримінальну відповідальність позивача, вимагав звільнення, використовував погрози через службове становище; внаслідок протиправних дій позивачу завдано моральну шкоду, що проявилась у: погіршенні психоемоційного стану; необхідності постійного лікування; втраті нормальних умов праці; істотному приниженні професійної репутації; розмір моральної шкоди 2 000 000 грн. обґрунтований: системністю та тривалістю порушень; статусом відповідачів; глибиною та наслідками шкоди.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 26.01.2026 року позовну заяву було залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.02.2026 року було прийнято заяву до розгляду та відкрито загальне позовне провадження у справі.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.03.2026 року було витребувано від Головного управління Пенсійного фонду України у Вінницькій області відомості щодо медичних висновків про непрацезданість ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) у період з 01 липня 2025 року до 15 жовтня 2025 року (із зазначенням причин тимчасової непрацездатності); витребувано від Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини належним чином засвідчені копії листів, адресованих Вінницькому НДЕКЦ МВС, щодо забезпечення участі ОСОБА_1  у нарадах із родичами безвісти зниклих та загиблих військовослужбовців (у разі наявності таких); витребувано від Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС та Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС відомості та належним чином засвідчені копії документів, пов`язаних з виконанням вимог листів Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини (у разі наявності таких).
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.04.2026 року було закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті; у судове засідання викликано для допиту свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є працівниками Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС.
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 02.07.2026 року було поновлено судовий розгляд у цивільній справі за позовом  ОСОБА_1 до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про захист честі, гідності та ділової репутації; витребувано у Вінницького НДЕКЦ МВС України протокол службової наради від 27.02.2025 року (за його наявності); витребувано у ОСОБА_1  інформацію про джерело походження звукозапису – технічне джерело (найменування та технічні характеристики пристрою), електронно-цифрове джерело (метадані файлу - тривалість, назва кодека, роздільна здатність, частота кадрів, бітрейт), процесуальне джерело (спосіб отримання) та ідентифіковану стенограму (дослівне текстове відтворення звукозапису) із похвилинною деталізацією та ідентифікацією реплік кожного з учасників розмови.
У судовому засіданні позивач ОСОБА_1 позовні вимоги підтримав повністю з підстав, викладених у позовній заяві та відповіді на відзив, та просив їх задовольнити.
Представник відповідача Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України – Солоний О.В. . у судовому засіданні позов не визнав та просив відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов від 13.02.2026 року № 19/102/2-3487-2026 (т. 1, а.с. 70-79).
Представник відповідача Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України - Бабенко В.В. у судовому засіданні позов не визнала та просила відмовити у його задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позов (т. 1, а.с. 20-31).
Вивчивши матеріали цивільної справи, відтворивши у судовому засіданні звукозаписи, які містяться у матеріалах справи, вислухавши пояснення сторін, показання допитаних у судовому засіданні свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , оцінивши докази у їх сукупності, суд доходить до висновку, що позов необґрунтований та не підлягає задоволенню з таких підстав. 
Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Судом установлені такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини. 
Позивач – ОСОБА_1 у спірний період перебував на посаді заступника директора Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС.
ДНДЕКЦ МВС є державною спеціалізованою установою, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та здійснює судово-експертну діяльність (п. 2 Положення про Державний науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України).
Вінницький НДЕКЦ МВС є державною спеціалізованою установою, що належить до сфери управління Міністерства внутрішніх справ України та здійснює судово-експертну діяльність (п. 2 Положення про Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС України).
Як вбачається зі змісту позовної заяви, позивач ОСОБА_1 стверджує, що його честі, гідності та діловій репутації завдано шкоди внаслідок мобінгу з боку відповідачів, поширення посадовими (службовими) особами відповідачів недостовірної інформації про вчинення ним корупційних правопорушень (хабарництво) та недостовірної інформації щодо його психічного нездоров`я.
Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 758/5554/23, для захисту честі, гідності та ділової репутації суду необхідно чітко визначити предмет доказування в справі і яка інформація була поширена, тобто, чи є об`єктивні підстави для відповідальності за статтею 277 ЦК України; це можливо зробити лише проаналізувавши весь контекст поширеної інформації, а не «вирвані» з нього фрази чи поняття (подібний висновок викладено також у постанові Верховного Суду від 19 серпня 2020 року в справі № 446/1953/16-ц).
Щодо мобінгу.
Дійсно, відповідно до ст. 2^2 КЗпП, мобінг (цькування) - систематичні (повторювані) тривалі умисні дії або бездіяльність роботодавця, окремих працівників або групи працівників трудового колективу, які спрямовані на приниження честі та гідності працівника, його ділової репутації, у тому числі з метою набуття, зміни або припинення ним трудових прав та обов`язків, що проявляються у формі психологічного та/або економічного тиску, зокрема із застосуванням засобів електронних комунікацій, створення стосовно працівника напруженої, ворожої, образливої атмосфери, у тому числі такої, що змушує його недооцінювати свою професійну придатність.
Аналізуючи положення статті 2^2 КЗпП України, суд зазначає, що для кваліфікації дій роботодавця або окремих працівників як мобінгу (цькування) обов`язковою є наявність чітко визначеного законодавцем комплексу ознак. Зокрема, такі дії чи бездіяльність мають бути систематичними (повторюваними), тривалими та умисними, а також спрямованими на приниження честі, гідності чи ділової репутації працівника або створення стосовно нього ворожої й образливої атмосфери.
Законодавче формулювання «тривалі дії» передбачає постійний, систематичний пресинг протягом значного проміжку часу, чого з матеріалів справи (звукозапису, стенограм, показань свідків) не вбачається. 
Згідно з Актом Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (м. Житомир) від 25.11.2025 року № ЦЗ/ВН/22908/023955, відсутні ознаки мобінгу стосовно заступника директора НДЕКЦ ОСОБА_1 зі сторони керівництва НДЕКЦ, оскільки дії роботодавця не направлені на приниження гідності та честі працівника, його ділової репутації. 
При цьому, реалізація керівником своїх управлінських повноважень, навіть якщо вона супроводжується зайвою емоційністю чи некоректними висловлюваннями, не тотожна психологічному або економічному тиску в розумінні статті 2^2 КЗпП України. 
Крім того, досліджувані звукозаписи містять такі фрази як « ОСОБА_10 , я тебе тоже поважаю», «Ти досвідчений працівник», «Тим більше, я тобі не пропоную главспєца, я тобі пропоную начальника відділу», «Дали тобі можливість захиститись, в тому числі за рахунок робочого часу. Захищайся, ОСОБА_11 », « ОСОБА_12 я піду викладати. Іди…», «Підеш начальником відділу, то твоя стихія, твій напрямок, там організуєш роботу. Будеш займатися мистецькою роботою», «Но я особисто тебе не хотів втрачати як фахівця», «Я тобі навіть скажу більше, я тобі дозволю там хочеш викладай, але щоб, знову ж таки, друга робота не заважала в основних, і мистецька твоя робота. Щоб основна робота була домінуюча» тощо, що додатково свідчить про відсутність цькування, приниження честі та гідності працівника (позивача ОСОБА_1 ), його ділової репутації.
Щодо хабарництва (корупції).
Досліджувані звукозаписи містять такі фрази: «Ну, разом з тим, в неділю я зустрічаюсь з поважними людьми»; «Мене інформують, кажуть, ОСОБА_13 , а ви в курсі, що у вас там в ДНК взагалі, які процеси відбуваються? Я кажу - ну да, я ж керівник центру, кажу, я ж маю про все знати. Та ви не знаєте про все. Там, каже, у вас беруть матеріальні кошти, називають мені суму, називають фамілію… нуу… ви поїхали аудит проводити, а я… в мене сну немає, я заспокійливе ОСОБА_14 »; « ОСОБА_15 , і я нічого не скриваю. Мені назвали два прізвища. В тому числі і Ваше прізвище, назвали суму», «Ти маєш зрозуміти що я в ідеалі мав би звернутися в внутрішню безпеку», «Я пока не звинувачую. Я викладаю факти», «Ти розумієш, що диму без вогня не буває?», «Ти собі уявляєш, що це десь вийшло на рів.. на публічний рівень?», «Мені інформація іде, вона іде», «Ну я нічо не придумав… я тобі, що сказав керівник служби, я то передав тобі» тощо.
Як вбачається з правової позиції, викладеної у постанові Верховного Суду від 19 лютого 2025 року у справі № 758/5554/23, особисте коректне трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря слід вважати оціночним судженням, а не твердженням, тому не може бути ані спростоване, ані підтверджене (схожий правовий висновок викладено також у постановах Верховного Суду від 22 травня 2019 року в справі № 757/22307/17-ц, від 02 червня 2022 року в справі № 757/55559/20-ц, від 29 березня 2023 року в справі № 201/10970/21).
Окрім того, досліджувані звукозаписи мають такі фрази: «Я людина не радикальна. Я десь так терплю, терплю, терплю. Но в мене ці нерви ти розумієш, вони не желізні», «Я тобі скажу, що я вже втомився хвилюватися і боятися, но боятись не потрібно, я вже скіки прожив, що тіки не хочеться … з позором на пєнсію іти, понімаєш, одне, що не хочеться», «Я просто боюсь цього … несмиваємого пятна позору на службу», «я тільки за, щоб це було … щоб це … може хтось хотів тобі насолити… може хтось … тобі хтів насолити. Може хтось пушку пустив. То це люди сторонні говорять. Це не з центру говорять. А може десь влили комусь у вуха?» тощо, що додатково свідчить про те, що відбувалося особисте коректне трактування отриманої з інших джерел інформації в формі коментаря, яке слід вважати оціночним судженням, а не твердженням.
Згідно з ч. 1 ст. 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на свободу вираження поглядів; це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.
Згідно з ч. 4 ст. 10 ЦПК України суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський Суд з прав людини у Рішенні у справі № 14277/04 «Guja v. Moldova» («Гужа проти Молдови») встановив 6 критеріїв захисту особи за ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини.
До вказаних 6 критеріїв належать: 1. Наявність альтернативних (внутрішніх) каналів для розголошення; 2. Суспільний інтерес до інформації; 3. Автентичність (достовірність) інформації; 4. Добросовісність працівника (Good Faith); 5. Шкода проти суспільної користі (Баланс інтересів); 6. Суворість застосованого покарання (Пропорційність).
На переконання суду, оскільки керівник озвучив підозри саме на робочій (службовій) нараді, то було дотримано першого критерію — використання внутрішнього фільтру перед тим, як звертатися до внутрішньої безпеки чи правоохоронних органів (у звукозаписі йдеться – «ти маєш зрозуміти, що я в ідеалі мав би звернутися до внутрішньої безпеки»).
Також має місце другий критерій - питання корупції та хабарництва в будь-яких організаціях за замовчуванням становлять найвищий суспільний/державний інтерес.
Відповідність четвертому критерію полягає у тому, що особа (у тому числі – керівник) повинна діяти з мотивів виправлення правопорушення та захисту інтересів установи/суспільства/держави.
Дотримання п`ятого критерію полягає у тому, що суд зважує, що є більшим — шкода, завдана репутації особи, чи суспільна користь від того, що про корупцію стало відомо; у питаннях корупції суспільна користь майже завжди переважує. 
Окрім того, у спірних правовідносинах можливо застосувати аналогію закону, а саме положення абзацу 4 ч. 6 ст. 277 ЦК України, згідно якого фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок повідомлення викривачем інформації про можливі факти корупційних або пов`язаних з корупцією правопорушень, інших порушень Закону України «Про запобігання корупції» через зовнішні канали повідомлення в порядку, передбаченому Законом України «Про запобігання корупції», має право на відповідь.
Отже, позивач ОСОБА_1 вправі скористатися правом на відповідь.
Щодо психічного здоров`я.
У досліджуваних звукозаписах містяться такі слова та фрази: «клініка», «я не казав, що Ви психічного хвора людина. Я казав, що вбачається там клініка. Я можу повторити», «Моя думка, да, що там треба до психіатра йти. Це моя особиста думка» тощо.
Статтею 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу думки та слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань. 
Згідно з п. 19 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 27.02.2009 року «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», вирішуючи питання про визнання поширеної інформації недостовірною, суди повинні визначати характер такої інформації та з`ясовувати, чи є вона фактичним твердженням, чи оціночним судженням; оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості. 
Відповідно до ст. 30 Закону України «Про інформацію», ніхто не може бути притягнутий до відповідальності за висловлення оціночних суджень; оціночними судженнями, за винятком наклепу, є висловлювання, які не містять фактичних даних, критика, оцінка дій, а також висловлювання, що не можуть бути витлумачені як такі, що містять фактичні дані, зокрема з огляду на характер використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій, сатири); оціночні судження не підлягають спростуванню та доведенню їх правдивості; якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь, а також на власне тлумачення справи у тому самому засобі масової інформації з метою обґрунтування безпідставності поширених суджень, надавши їм іншу оцінку. 
Європейський суд з прав людини у Рішенні від 29.03.2005 року у справі «Українська прес-група» проти України» зазначив, що у своїй практиці Суд розрізняє факти та оціночні судження; якщо існування фактів може бути підтверджене, правдивість оціночних суджень не піддається доведенню; вимога довести правдивість оціночних суджень є нездійсненною і порушує свободу висловлення думки як таку, що є фундаментальною частиною права, яке охороняється статтею 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (Рішення у справі Lingens v. Austria від 8 липня 1986 року); залежно від обставин конкретної справи, висловлювання, яке є оціночним судженням, може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя (Рішення у справі De Haes Gijsels v. Belgium від 24 лютого 1997 року).
У справах про захист гідності, честі та ділової репутації суд повинен розмежовувати відомості, які принижують честь та гідність особи, від думок, поглядів, критичних висловлювань, ідей, оцінок, висловлених у порядку реалізації конституційного права на свободу думки і слова (постанова Верховного Суду від 20 березня 2019 року в справі № 758/14324/15-ц).
Таким чином, висловлювання про те, що особа є «психічно хворою» під час робочої (службової) суперечки нефахівцем у галузі медицини – психіатрії/психотерапії/психології (директором НДЕКЦ, а не лікарем-психіатром або іншим відповідним фахівцем), за своєю лінгвістичною та правовою природою є суб`єктивною емоційною оцінкою, критикою, тобто оціночним судженням, а не поширенням фактичних даних (констатацією медичного діагнозу), яке (оціночне судження) може бути перебільшеним за відсутності будь-якого фактичного підґрунтя, зокрема, шляхом використання мовно-стилістичних засобів (вживання гіпербол, алегорій тощо).
Слово «клініка» у медичному контексті означає лікувальний заклад, проте у повсякденному мовленні воно вживається як розмовна метафора або сленговий ідіоматичний вираз. Можливе використання мовної метафори «клініка» у переносному, експресивному значенні для суб`єктивного позначення дивної, на думку промовця, поведінки чи ситуації. Це не є встановленням медичного діагнозу (факту), а виступає як оціночна алегорія, що відображає винятково емоційне сприйняття промовця.
Дієслово «вбачається» належить до засобів вираження гіпотетичності, сумніву чи ймовірності. Використання дієслова «вбачається» (Я казав, що вбачається там клініка) вказує на процес особистого сприйняття та аналізу, тобто є синонімом до слів «здається», «виглядає як». Це лексичний засіб, який нівелює будь-яку категоричність і переводить фразу у площину припущення та оцінки, що апріорі є оціночним судженням.
Одночасно суд роз`яснює позивачеві, що, якщо особа вважає, що оціночні судження або думки принижують її гідність, честь чи ділову репутацію, а також інші особисті немайнові права, вона вправі скористатися наданим їй законодавством правом на відповідь. 
Щодо поширення інформації. 
Відповідно до Постанови Пленуму Верховного Суду України від 27.02.2009 року № 1 «Про судову практику у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи», під поширеннямінформації слід розуміти: опублікування її у пресі, передання по радіо, телебаченню чи з використанням інших засобів масової інформації; поширення в мережі Інтернет чи з використанням інших засобів телекомунікаційного зв`язку; викладення в характеристиках, заявах, листах, адресованих іншим особам; повідомлення в публічних виступах, в електронних мережах, а також в іншій формі хоча б одній особі; 
При цьому, слід зауважити, що службова нарада є закритим робочим, а не публічним простором. Якщо інформація обговорювалася виключно в колі працівників, які пов`язані спільними посадовими обов`язками і зобов`язані дотримуватися конфіденційності, виходу інформації за межі організації (у публічне поле) не відбулося, то ділова репутація працівника (позивача) поза роботою не постраждала.
Окрім того, озвучення відповідної інформації перед підлеглими є формою внутрішнього контролю, попередження корупційних проявів та застереженням для всього колективу; керівник, як посадова особа, зобов`язаний реагувати на будь-які сигнали про корупцію. 
Щодо стягнення моральної шкоди.
Позовна вимога про стягнення моральної шкоди у розмірі 2 000 000 грн. є похідною, а тому не підлягає задоволенню з огляду на необґрунтованість первинних позовних вимог.
Таким чином, у задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького науково дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про захист честі, гідності та ділової репутації слід відмовити повністю.
Питання судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України
Заяв щодо витрат на професійну правничу допомогу сторонами не подавалося.
На підставі викладеного, керуючись ст. 10 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, ст. 34 Конституції України, ст. 16, 277 ЦК України, ст. 2^2 КЗпП, ст. 30 Закону України «Про інформацію», Законом України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ст. 10, 13, 81, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Вінницького науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС, Державного науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС про захист честі, гідності та ділової репутації – відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 )
Вінницький науково-дослідний експертно-криміналістичний центр МВС (м. Вінниця, вул. Порика, буд. 8; код ЄДРПОУ 24525055) 
Державний науково-дослідного експертно-криміналістичний центр МВС (м. Київ, вул. Богомольця, буд. 10; код ЄДРПОУ 25574630)

Повний текст рішення суду складений 07.09.2026 року.

Суддя