КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/2953/26

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Савонюка М.Я., за участю секретарів судового засідання Дьоміної М.І. та Мацько В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальве" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення, за участю:
представника позивача — Романяка М.Я.,
представників відповідача — Івашкіна О.В., Шамшур А.Ю., Момот О.М.,
ВСТАНОВИВ:

До Кіровоградського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальве" (надалі – позивач) до Головного управління ДПС у Кіровоградській області (надалі – відповідач), у якій просить суд:
- визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення від 27.04.2026 р. № 00061470704, яким до ТОВ «Сальве» застосовано суму штрафних (фінансових) санкцій (штрафу) у розмірі 2281790,40 гривень.
В обґрунтування позовних вимог зазначає про те, що спірне податкове повідомлення-рішення про застосування штрафних (фінансових) санкцій (штрафів) прийняте відповідачем за результатами фактичної перевірки господарської одиниці - аптеки № 1, яка розташована в місті Кропивницькому по вул. Героїв-рятувальників, будинок 18, корпус 1, є протиправним та підлягає скасуванню як у зв`язку з порушенням процедури призначення та проведення фактичної перевірки, так і з огляду на недоведеність установлених контролюючим органом порушень. 
Вказує, що наказом від 26.03.2026 №525-г фактичну перевірку призначено, зокрема, на підставі підпунктів 80.2.2 та 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 Податкового кодексу України від 02.12.2010 №2755-VI (далі — ПК України) застосування яких передбачає наявність у контролюючого органу відповідної інформації про можливі порушення платником податків вимог законодавства. Водночас під час перевірки відповідачем не надано документів чи іншої інформації, які стали фактичною підставою для прийняття зазначеного наказу, у зв`язку із чим передбачені законом підстави для проведення фактичної перевірки були відсутні.
Крім того, висновки акта перевірки ґрунтуються на аналізі електронних копій фіскальних чеків із бази даних СОД РРО, однак безпосередні копії таких розрахункових документів до акта перевірки не додані. Надані відповідачем додатки №1– 6 становлять лише узагальнюючі таблиці, які не дають можливості перевірити зміст кожного фіскального чека, наявність чи відсутність у ньому обов`язкових реквізитів та, відповідно, встановити факт здійснення конкретної розрахункової операції з порушенням вимог законодавства.
Звертає увагу на розбіжність між актом перевірки та розрахунком штрафних санкцій: в акті зазначено про невідповідність розрахункових документів на загальну суму 1520745,50 грн, тоді як у розрахунку до податкового повідомлення-рішення штраф визначено виходячи із суми 1328100 грн. За відсутності самих фіскальних чеків така невідповідність унеможливлює перевірку правильності визначення розміру фінансових санкцій. 
З цих підстав просить позов задовольнити.

Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, у якому заперечив проти задоволення позовних вимог.
На обґрунтування заперечень зазначив, що фактичну перевірку ТОВ «Сальве» проведено на підставі наказу від 26.03.2026 №525-п відповідно до підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. Підставою для її проведення була наявна у контролюючого органу інформація про можливі порушення позивачем вимог законодавства згідно доповідної записки від 24.03.2026 №662/11-28-07-04. За результатами попереднього аналізу встановлено ризики, зокрема щодо відсутності готівкових розрахунків та невідповідності обсягу доходу суб`єкта господарювання поточним мінімальним витратам, пов`язаним із здійсненням господарської діяльності.
Вказує, що перед початком фактичної перевірки 27.03.2026 проведено дві контрольні розрахункові операції. Під час першої за готівкові кошти придбано лікарський засіб «Німесил» на суму 24,00 грн без проведення розрахункової операції через РРО та без видачі розрахункового документа встановленої форми. Під час другої контрольної закупівлі придбано «Панкреатин 8000» вартістю 112,50 грн, при цьому у виданому фіскальному чеку назву придбаного товару зазначено як «Седативные», що не забезпечує однозначної ідентифікації реалізованого товару.
Крім того, за результатами аналізу електронних копій фіскальних чеків, отриманих із бази даних СОД РРО та сформованих через РРО, який використовувався ТОВ «Сальве», встановлено проведення розрахункових операцій без належного зазначення у фіскальних чеках обов`язкового реквізиту — назви товару, яка б відображала його споживчі ознаки та давала можливість однозначно ідентифікувати такий товар у документообігу суб`єкта господарювання. Загальна сума операцій, за якими сформовано такі розрахункові документи, становила 1520745,50 грн. При цьому видача чеків із такими недоліками є за змістом порушення щодо видачі покупцям розрахункових документів невстановленої форми та змісту.
Також у ході перевірки шляхом співставлення даних Х-звіту РРО з описом готівкових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків, встановлено непроведення через РРО розрахункових операцій за готівку на загальну суму 500,00 грн. За результатами перевірки складено акт, яким зафіксовано порушення ТОВ «Сальве» пунктів 1, 2 статті 3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон №265/95-ВР). Заперечення на акт перевірки позивачем до контролюючого органу не подавалися.
Наголошує, що назва товару є обов`язковим реквізитом фіскального чека та повинна одночасно відображати споживчі ознаки товару і забезпечувати його однозначну ідентифікацію у документообігу суб`єкта господарювання. Відсутність або неналежне зазначення такого реквізиту свідчить про невідповідність чека встановленим вимогам щодо форми та змісту.
Відповідач також посилається на правові висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 09.04.2026 у справі №380/20009/23, відповідно до яких розрахунковим документом може вважатися лише чек, що відповідає вимогам Положення №13 щодо форми та змісту, а відсутність обов`язкового реквізиту може бути підставою для висновку про невидачу належного розрахункового документа та застосування фінансових санкцій. Крім того, стверджує про допустимість використання контролюючим органом інформації із СОД РРО під час проведення фактичних перевірок.
Враховуючи викладене, вважає, що оскаржуване податкові повідомлення-рішення винесено відповідно до норм чинного законодавства. 

У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просив їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Додатково наголосив на відсутності належних фактичних і правових підстав для призначення та проведення фактичної перевірки ТОВ «Сальве». Зазначив, що доповідна записка службової особи контролюючого органу, на яку посилається відповідач, не підтверджує наявності чи отримання в установленому законом порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка б свідчила про можливі порушення позивачем вимог податкового законодавства та могла слугувати підставою для проведення фактичної перевірки відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України.
Крім того, вказав на відсутність належних, допустимих та достатніх доказів, які б підтверджували встановлені контролюючим органом у ході перевірки порушення. Зокрема, звернув увагу, що долучені до акта перевірки узагальнюючі таблиці не містять підпису уповноваженої посадової особи, а з їх змісту неможливо встановити, чи відображають вони повний обсяг інформації щодо реквізитів усіх фіскальних чеків за перевірений період, чи сформовані ці таблиці безпосередньо на підставі даних СОД РРО та чи відповідають наведені у них відомості первинним електронним даним, що містяться у відповідній інформаційній системі.
Також, наголосив на наявності розбіжностей між сумами порушень, зазначеними в акті перевірки, розрахунку фінансових санкцій та спірному податковому повідомленні-рішенні. На його переконання, такі невідповідності, у сукупності з відсутністю первинних електронних копій відповідних фіскальних чеків, унеможливлюють перевірку правильності визначення контролюючим органом бази для нарахування штрафних санкцій та, відповідно, обґрунтованості їх остаточного розміру.

Представник відповідача у судовому засіданні позовні вимоги не визнала та просила відмовити у їх задоволенні з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву.
Додатково зазначила, що підставою для призначення фактичної перевірки ТОВ «Сальве» стала інформація про можливі порушення податкового законодавства, отримана контролюючим органом за результатами аналізу відомостей, що містяться у СОД РРО ДПС України.
За поясненнями представника відповідача, під час перевірки встановлено, що у перевіреному періоді у розрахункових документах замість конкретної назви реалізованого товару зазначалася лише відповідна товарна категорія, що не забезпечувало можливості однозначної ідентифікації придбаного товару. Зазначене свідчить про невидачу покупцям розрахункових документів установленої форми та змісту на відповідні суми розрахункових операцій. При цьому загальна сума таких операцій та перелік відповідних фіскальних чеків відображені у додатках до акта фактичної перевірки.
Крім того, у ході перевірки встановлено непроведення через РРО розрахункових операцій за готівкові кошти на загальну суму 500,00 грн.
Щодо наявних у матеріалах перевірки розбіжностей у зазначенні загальної суми порушень представник відповідача пояснила, що у розрахунку до акта перевірки внаслідок технічної описки наведено неправильне числове значення. Водночас, така описка не вплинула на визначення фактичної бази нарахування та остаточного розміру застосованих штрафних санкцій.
Також, зазначила, що узагальнюючі таблиці, долучені до матеріалів перевірки, сформовані шляхом завантаження відомостей із СОД РРО без будь-якого додаткового коригування, а наведена у них інформація повністю відповідає первинним електронним даним, наявним у цій інформаційній системі.
Звернула увагу на результати проведеної контрольної розрахункової операції, під час якої придбаний лікарський засіб не відповідав товарній групі, зазначеній у сформованому фіскальному чеку, що, на її переконання, додатково підтверджує неможливість належної ідентифікації реалізованого товару за змістом розрахункового документа.

Ухвалою суду від 13.05.2026 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження. Підготовче засідання призначено на 11.06.2026. 
11.06.2026 протокольною ухвалою у судовому засіданні було оголошено перерву до 25.06.2026 у зв`язку з необхідністю витребування додаткових доказів.
25.06.2026 протокольною ухвалою суду закрито підготовче судове засідання, призначено розгляд справи по суті на 23.07.2026.
23.07.2026 протокольною ухвалою у судовому засіданні було оголошено перерву до 03.09.2026.
03.09.2026 суд протокольною ухвалою відклав ухвалення та проголошення рішення суду до 11.09.2026.

Заслухавши представників сторін по справі, установивши фактичні обставини справи, на які посилаються сторони як на підставу своїх вимог та заперечень, дослідивши та оцінивши докази, проаналізувавши норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить до таких висновків.
Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань Товариство з обмеженою відповідальністю «Сальве» зареєстроване як юридична особа 17.08.2022 за адресою: Кіровоградська обл., місто Кропивницький, вул. Героїв рятувальників, будинок 18, корпус 1, з основним видом економічної діяльності підприємства (за КВЕД) 47.73 Роздрібна торгівля фармацевтичними товарами в спеціалізованих магазинах (т.1 а.с. 7).
Позивач здійснює господарську діяльність в аптеці №1, розташованій за адресою: м. Кропивницький, вул. Героїв-Рятувальників (Волкова), буд. 18, корпус 1, що сторонами не заперечується.
26.03.2026 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області видано наказ №525-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Сальве», яким на підставі підпунктів 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України призначено з 27.03.2026 фактичну перевірку господарської одиниці — аптеки №1 за вказаною адресою тривалістю 10 діб за період діяльності відповідно до статті 102 ПК України. Предметом перевірки визначено дотримання вимог законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку проведення розрахунків, ведення касових операцій, наявності ліцензій, дотримання роботодавцем законодавства стосовно укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами), порядку розрахунків з використанням електронних платіжних засобів за товари (послуги), а також тимчасово, на період до припинення або скасування дії воєнного стану в Україні, під час здійснення контролю за дотриманням платниками податків вимог законодавства щодо встановлених державою фіксованих цін, граничних цін та граничних рівнів торговельної надбавки (націнки) (т.1 а.с. 15). 
На підставі вказаного наказу та направлень від 26.03.2026 за №776 та №775 (т.1 а.с. 218, 219) проведено фактичну перевірку ТОВ «Сальве» за адресою: м. Кропивницький, вул. Героїв-Рятувальників (Волкова), буд. 18, корпус 1.
За результатами складено Акт фактичної перевірки №4287/11/28/РРО/23692456 від 06.04.2026 (далі — Акт перевірки) (т.1 а.с. 16-18).
Перевіркою встановлено порушення: 
- пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР;
- пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 29.07.2022 №894;
- пункту 2 розділу II Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13. 
Додатково зазначено, що перед початком фактичної перевірки були проведені дві контрольні розрахункові операції. Так, о 10 год 30 хв за готівкові кошти придбано дві одиниці лікарського засобу «Німесил» 100 мг за ціною 12,00 грн за одиницю, загальною вартістю 24,00 грн. Однак зазначену розрахункову операцію через РРО не проведено та розрахункового документа встановленої форми не видано. О 10 год 42 хв придбано лікарський засіб «Панкреатин 8000», 50 таблеток, вартістю 112,50 грн. Ця розрахункова операція проведена через РРО з видачею фіскального чека, у якому в графі найменування товару зазначено «Седативные».
Згідно Акта перевірки також встановлено, що за результатами аналізу електронних копій фіскальних чеків, отриманих із бази даних СОД РРО, сформованих через РРО з фіскальним номером 3000787046, який використовувався ТОВ «Сальве» у перевіреному періоді. За результатами такого аналізу посадовими особами відповідача встановлено проведення розрахункових операцій без зазначення у розрахункових документах (фіскальних чеках) основного реквізита, а саме назви товару, за допомогою якої можна однозначно ідентифікувати реалізуємий товар у документообігу платника податків і які не відповідають вимогам наказу від 21.01.2016 №13 «Про затвердження Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, Порядку подання звітності, пов`язаної із використанням книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок), форми №ЗВР-1 Звіту про використання книг обліку розрахункових операцій (розрахункових книжок)» на загальну суму 1520745,50 грн.
Відомості щодо таких операцій оформлені узагальнюючими таблицями невідповідних розрахункових документів згідно з електронними копіями фіскальних чеків з бази даних СОД РРО — додатками №1– 4 до акта перевірки. У таблицях наведені, зокрема, дата і час операції, фіскальний номер документа, загальна сума, найменування товару, кількість, ціна за одиницю, сума операції та форма оплати. За змістом додатків №1– 4 ця сума складається з операцій за 2023 рік на суму 394529,50 грн, за 2024 рік — 447916,00 грн, за 2025 рік — 625900,00 грн та за 2026 рік — 52400,00 грн.
Крім того, шляхом співставлення даних Х-звіту РРО з описом готівкових коштів, які знаходилися на місці проведення розрахунків, контролюючим органом встановлено невідповідність суми готівкових коштів на 500,00 грн, яку визначено як непроведення розрахункових операцій через РРО за готівку на зазначену суму. 
Додатки до акта перевірки: акти контрольної закупки, опис готівки, х-звіт, вибірковий опис ТМЦ, запит, документи надані на запит, додатки №1, 2, 3, 4, 5, 6.
Акт перевірки податковий орган направив позивачу у його Електронний кабінет платника податків (т.2 а.с. 83). 
Позивачем заперечення на Акт не подавались.
27.04.2026 Головним управлінням ДПС у Кіровоградській області на підставі Акта перевірки прийнято податкове повідомлення-рішення №00061470704, яким до ТОВ «Сальве» застосовано штрафні (фінансові) санкції на суму 2281790,40 грн (т.1 а.с. 19).
Вказане податкове повідомлення-рішення разом із розрахунком штрафних санкцій 28.04.2026 також направлено позивачу у його Електронний кабінет платника податків, що підтверджується квитанцією №000/6147/0704 від 28.04.2026 (т.2 а.с. 84). 
Із розрахунку штрафних санкцій убачається, що 154,20 грн штрафу застосовано за операцію, відображену у фіскальному чеку №5948 від 01.05.2023 на суму 154,20 грн, яку контролюючий орган визначив як перше порушення, із застосуванням фінансової санкції у розмірі 100 відсотків вартості товару. Решта штрафних санкцій у розмірі 2281636,20 грн контролюючим органом застосовано як за наступні порушення з розрахунку 150 відсотків вартості товарів.
Не погоджуючись із податковим повідомленням-рішенням від 27.04.2026 №00061470704, ТОВ «Сальве» звернулося до суду з цим позовом про визнання його протиправним та скасування. 

Надаючи правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає наступне.
Згідно із статтею 67 Конституції України кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Відносини, що виникають у сфері справляння податків і зборів, вичерпний перелік податків та зборів, що справляються в Україні, та порядок їх адміністрування, платників податків та зборів, їх права та обов`язки, компетенцію контролюючих органів, повноваження і обов`язки їх посадових осіб під час здійснення податкового контролю, а також відповідальність за порушення податкового законодавства регулює та визначає ПК України.
Пунктом 75.1 статті 75 ПК України передбачено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки.
Згідно з підпунктом 75.1.3 пункту 75.1 статті 75 ПК України фактичною вважається перевірка, що здійснюється за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника. Така перевірка здійснюється контролюючим органом щодо дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платниками податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами).
Відповідно до пункту 80.1 статті 80 ПК України фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи).
Згідно із підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції, під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності таких підстав:
- у разі наявності та/або отримання в установленому законодавством порядку інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування, яка свідчить про можливі порушення платником податків законодавства, контроль за яким покладено на контролюючі органи, зокрема, щодо здійснення платниками податків розрахункових операцій, у тому числі із забезпеченням можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів, ведення касових операцій, наявності патентів, ліцензій, та інших документів, контроль за наявністю яких покладено на контролюючі органи, виробництва та обігу підакцизних товарів. 
Отже, єдиною передумовою та підставою для призначення фактичної перевірки з питання дотримання платником податків податкової дисципліни, передбаченою підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є наявна та/або отримана в установленому законодавством порядку інформація від визначеного у цій же нормі кола суб`єктів: державних органів або органів місцевого самоврядування. Жодних інших підстав ця норма не встановлює.
Відповідно, саме наявність та/або отримання інформації є тією фактичною підставою для прийняття рішення про призначення фактичної перевірки, яке оформлюється у формі наказу і надає право контролюючому органу на його реалізацію шляхом проведення перевірки, за наслідками якої контролюючий орган має повноваження на прийняття відповідного рішення.
Застосована законодавцем у цій нормі конструкція щодо наявної/отриманої інформації - "яка свідчить про можливі порушення" - дає підстави для висновку, що вона має вказувати саме на можливі порушення платником податків законодавства у визначеній сфері, тобто ті ймовірні, засновані на обґрунтованих припущеннях, порушення, які підлягають перевірці на підставі цієї інформації.
Пунктом 80.7 статті 80 ПК України передбачено, що фактична перевірка проводиться двома і більше посадовими особами контролюючого органу у присутності посадових осіб суб`єкта господарювання або його представника та/або особи, що фактично здійснює розрахункові операції.
За правилом пункту 80.5 статті 80 ПК України допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу.
Так, відповідно до пункту 81.1 статті 81 ПК України посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, що скріплений печаткою контролюючого органу; копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу; службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки.
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки.
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції), такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення.
При цьому, у наказі про проведення перевірки має зазначатись дата його видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу та скріплення печаткою контролюючого органу.
Таким чином, норми пункту 81.1 статті 81 ПК України визначають обов`язковість зазначення в наказі про проведення перевірки, зокрема, фактичної, підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом. 
Суд зазначає, що незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність податкових повідомлень-рішень та/або інших рішень. Підставам позову такого змісту, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками перевірки, - переходити до перевірки підстав позову, пов`язаних з оспорюванням висновку контролюючого органу про вчинення платником податків податкового правопорушення (порушення норм іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючий орган).
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду від 21.02.2020 у справі № 826/17123/18, від 02.04.2024 у справі № 640/22507/21.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.09.2021 у справі № 816/228/17 виснувала таке: аналізованими нормами ПК з дотриманням балансу публічних і приватних інтересів установлено умови та порядок прийняття контролюючими органами рішень про проведення перевірок, зокрема документальних позапланових невиїзних. Лише їх дотримання може бути належною підставою наказу про проведення перевірки. З наказом про перевірку, відомостями про дату її початку та місце проведення платник має бути ознайомлений у встановлений законом спосіб до її початку. У разі якщо контролюючий орган був допущений до проведення перевірки на підставі наказу про її проведення, то цей наказ як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням, а тому його оскарження не є належним та ефективним способом захисту права платника податків, оскільки скасування наказу не може призвести до відновлення порушеного права. Неправомірність дій контролюючого органу при призначенні і проведенні перевірки не може бути предметом окремого позову, але може бути підставами позову про визнання протиправними рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки. При цьому підставами для скасування таких рішень є не будь-які порушення, допущені під час призначення і проведення такої перевірки, а лише ті, що вплинули або об`єктивно могли вплинути на правильність висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки та відповідно на обґрунтованість і законність прийнятого за результатами перевірки рішення.
Отже, за правовим висновком Верховного Суду процедурним порушенням порядку проведення податкової перевірки суди повинні надавати правову оцінку у першу чергу.
Судом встановлено, що у наказі Головного управління ДПС у Кіровоградській області від 26.03.2026 №525-п «Про проведення фактичної перевірки ТОВ «Сальве» правовими підставами призначення перевірки зазначено підпункти 80.2.2, 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України. 
Щодо підстав проведення фактичної перевірки суд враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові Судової палати з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду від 26.03.2024 у справі №420/9909/23, згідно яких у спорах цієї категорії перевірці підлягають як питання наявності обґрунтованих підстав для призначення перевірки, так і дотримання контролюючим органом вимог абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України під час оформлення рішення про призначення перевірки у формі наказу, їх узгодженість між собою. У випадку наявності обґрунтованих підстав для призначення фактичної перевірки, не можна вважати протиправним наказ про її призначення, у якому наявне покликання на вимоги підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, але не розкрито зміст наявної/отриманої інформації від державних органів або органів місцевого самоврядування про можливі порушення податкового законодавства, не конкретизовано норми права, які ймовірно порушив платник, із зазначенням доказів такого порушення. Покликання у наказі на підпункт 80.2.2 пункт 80.2 статті 80 ПК України, що утримує в собі весь спектр необхідних елементів для визначення підстави для призначення перевірки (як правової, так і фактичної), можна вважати мінімально допустимим обсягом інформації в розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України. Тому відсутні підстави вважати, що такий наказ породжує його неоднозначне трактування та/або невизначеність із фактичною підставою перевірки. Тому такий наказ не можна вважати протиправним.
Отже, якщо правовою підставою для проведення перевірки є відповідний підпункт пункту 80.2.2 статті 80 ПК України, якій містить лише одну фактичну підставу для цього, то зазначення у наказі лише цього підпункту без розкриття його змісту та деталізації обставин не є істотним недоліком наказу, який давав би підстави вважати його протиправним.
При цьому Верховний Суд звернув увагу, що застосована законодавцем у підпункті 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України конструкція «інформація, яка свідчить про можливі порушення» передбачає наявність відомостей саме про ймовірні порушення, засновані на обґрунтованих припущеннях, які підлягають підтвердженню або спростуванню вже в ході проведення перевірки. Отже, на стадії прийняття рішення про її призначення контролюючий орган не зобов`язаний мати докази, достатні для встановлення завершеного складу податкового правопорушення.
Водночас у разі оскарження рішення, прийнятого за наслідками такої перевірки, суд повинен предметно встановити, чи існувала відповідна інформація до видання наказу та чи могла вона об`єктивно свідчити про можливе порушення конкретним платником податків.
Аналогічний підхід застосовано Верховним Судом у постанові від 25.06.2026 у справі №300/3831/25, у якій наголошено на необхідності дослідження предметності інформації, що стала підставою для перевірки, її змісту та можливості пов`язати ймовірне порушення з конкретним суб`єктом господарювання.
Перевіряючи питання наявності обґрунтованої підстави для проведення перевірки на підставі підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, суд встановив, що до прийняття наказу від 26.03.2026 №525-п посадовими особами контролюючого органу проведено доперевірочний аналіз, результати якого оформлено доповідною запискою від 24.03.2026 №662/11-28-07-04 «Щодо проведення фактичних перевірок суб`єктів господарювання».
У зазначеній доповідній записці стосовно діяльності ТОВ «Сальве» у господарській одиниці — аптеці №1 — відображено наявність ризиків, зокрема інформацію про ненадання можливості здійснювати розрахунки у безготівковій формі, а також інформацію про те, що обсяг доходу суб`єкта господарювання не відповідає поточним мінімальним витратам, які він несе під час здійснення господарської діяльності (т.2 а.с. 95).
При цьому зазначена у доповідній записці інформація про ненадання можливості здійснювати розрахунки у безготівковій формі за своїм змістом безпосередньо стосується сфери контролю, визначеної підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, що передбачає можливість проведення фактичної перевірки щодо дотримання платником вимог законодавства, зокрема в частині забезпечення можливості проведення розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Отже, наявна до оформлення наказу інформація не обмежувалася загальним ризиковим показником господарської діяльності, а стосувалася конкретної господарської одиниці ТОВ «Сальве» та містила відомості про можливе невиконання конкретного обов`язку у сфері розрахункових операцій, контроль за дотриманням якого прямо покладено на контролюючий орган. За таких обставин ця інформація за своїм змістом могла об`єктивно свідчити про можливе порушення позивачем законодавства у сфері, охопленій підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, та підлягала перевірці в межах відповідного заходу податкового контролю.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 28.05.2026 у справі №600/463/25-а погодився з висновками судів попередніх інстанцій про наявність фактичної підстави для перевірки у випадку, коли доповідною запискою структурного підрозділу ДПС за результатами аналізу інформації, наявної у базах даних ДПС, відкритих джерел та проведених обстежень було встановлено суб`єктів господарювання, які мають ризики у частині проведення розрахункових операцій через РРО/ПРРО.
З урахуванням наведеного, суд відхиляє доводи позивача про те, що доповідна записка структурного підрозділу контролюючого органу як внутрішній службовий документ не може підтверджувати наявність інформації, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, адже визначальним у такому випадку є не форма документа, яким зафіксовано інформацію, а її зміст, існування до видання наказу та зв`язок із конкретним платником податків.
Щодо зазначення у наказі поряд із підпунктом 80.2.2 також підпункту 80.2.7 пункту 80.2 статті 80 ПК України суд зауважує, що матеріали справи не містять жодної конкретизації відомостей про можливе використання позивачем праці найманих осіб без належного оформлення трудових відносин або виплату доходів у вигляді заробітної плати без сплати податків.
Проте ця обставина не свідчить про протиправність призначення фактичної перевірки, оскільки положення пункту 80.2 статті 80 ПК України передбачають можливість її проведення за наявності хоча б однієї із передбачених цим пунктом підстав. Відтак установлення судом фактичної підстави, передбаченої підпунктом 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, є достатнім для виникнення у контролюючого органу відповідного повноваження.
За таких обставин суд доходить висновку, що відповідач мав достатню фактичну підставу для призначення фактичної перевірки ТОВ «Сальве» відповідно до підпункту 80.2.2 пункту 80.2 статті 80 ПК України, а посилання на цю норму у наказі від 26.03.2026 №525-п становило мінімально допустимий обсяг інформації щодо підстав її проведення у розумінні абзацу третього пункту 81.1 статті 81 ПК України.
Матеріалами справи також встановлено, що копії наказу №525-п від 26.03.2026 та направлень від 26.03.2026 за №776 та №775 на проведення фактичної перевірки ТОВ «Сальве» вручено завідуючій аптеки ОСОБА_1 27.03.2026 о 10 год. 50 хв., що засвідчено її підписом.
Таким чином, суд не встановив порушень контролюючим органом порядку призначення фактичної перевірки, які могли б бути самостійною підставою для визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення, прийнятого за її результатами. 
Надаючи оцінку правомірності висновків контролюючого органу щодо порушення позивачем вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, суд виходить з наступного. 
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг визначає Закон №265/95-ВР.
Статтею 2 Закону №265/95-ВР визначено, що реєстратор розрахункових операцій - пристрій або програмно-технічний комплекс, в якому реалізовані фіскальні функції і який призначений для реєстрації розрахункових операцій при продажу товарів (наданні послуг), операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі та/або реєстрації кількості проданих товарів (наданих послуг), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів та з приймання готівки для виконання платіжних операцій. До реєстраторів розрахункових операцій належать: електронний контрольно-касовий апарат, електронний контрольно-касовий реєстратор, вбудований електронний контрольно-касовий реєстратор, комп`ютерно-касова система, електронний таксометр, автомат з продажу товарів (послуг) тощо; розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Контроль за додержанням суб`єктами господарювання порядку проведення розрахунків за товари (послуги), операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, інших емітованих платіжних інструментів та інших вимог цього Закону здійснюють контролюючі органи шляхом проведення фактичних та документальних перевірок відповідно до Податкового кодексу України (стаття 15 Закону №265/95-ВР).
Розділ II Закону №265/95-ВР врегульовує питання порядку проведення розрахунків суб`єктами господарювання. У статті 3, яка міститься у зазначеному розділі, перелічено низку обов`язків, які висуваються законодавцем до суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі.
Відповідно до пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції зобов`язані:
1) проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок.
Використання програмних реєстраторів розрахункових операцій при оптовій та/або роздрібній торгівлі пальним забороняється;
2) надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти).
Пунктом 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлено, що у разі встановлення в ході перевірки факту: проведення розрахункових операцій з використанням реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг) або неповну суму розрахунку при організації та проведенні азартних ігор; непроведення розрахункових операцій через реєстратори розрахункових операцій та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з фіскальним режимом роботи; невидача (в паперовому вигляді та/або електронній формі) відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання за рішенням відповідних контролюючих органів застосовуються фінансові санкції:
100 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за порушення, вчинене вперше;
150 відсотків суми, на яку здійснено продаж товарів (робіт, послуг) та/або розрахунки при організації та проведенні азартних ігор з порушеннями, встановленими цим пунктом, - за кожне наступне порушення.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.02.2023 у справі №500/6845/21.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що пункт 1 статті 17 Закону №265/95-ВР встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків:
1) непроведення розрахункової операції через РРО;
2) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;
3) невидача відповідного (тобто такого, що відповідає вимогам щодо форми і змісту) розрахункового документа.
Перші два обов`язки суб`єкта господарювання випливають зі змісту пункту 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, а третій - з пункту 2 статті 3 цього ж Закону. Відповідно, наявність будь-якої з таких обставин (у сукупності або окремо) і утворює склад правопорушення.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 1 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають обставини безпосереднього здійснення розрахункової операції, однак, її непроведення через РРО, та/або здійснення розрахункової операції на більшу суму, ніж проведено через РРО.
У випадку притягнення суб`єкта господарювання до фінансової відповідальності за невиконання обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, перевірці підлягають як обставини видачі/невидачі розрахункового документа, так і обставини відповідності такого вимогам щодо форми і змісту.
Аналогічні висновки наведені у постанові Верховного Суду від 09.04.2026 у справі №380/20009/23.
Відповідно до статті 8 Закону №265/95-ВР форма, зміст розрахункових документів, порядок реєстрації та ведення розрахункових книжок, книг обліку розрахункових операцій, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій чи використанням розрахункових книжок, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику. 
Такі вимоги встановлені Положенням про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 21.01.2016 №13 (далі — Положення №13).
За визначенням, наведеним у пункті 2 розділу І Положення №13 назва товару (послуги) - слово, поєднання слів або слова та цифрового коду, які відображають споживчі ознаки товару (послуги) та однозначно ідентифікують товар чи послугу в документообігу СГ.
У свою чергу згідно з пунктом 2 розділу ІІ Положення №13 назва товару (послуги) / спрощена назва товару (послуги) належить до обов`язкових реквізитів фіскального касового чека.
Отже, вимога щодо зазначення назви товару не може вважатися дотриманою лише внаслідок наявності у відповідному полі фіскального чека будь-якого текстового позначення. Зміст такого позначення повинен відповідати функціональному призначенню цього реквізиту — відображати споживчі ознаки товару та забезпечувати можливість його однозначної ідентифікації в документообігу суб`єкта господарювання. 
Установлені в цьому Положенні вимоги до змісту розрахункових документів визначають обов`язкові реквізити розрахункових документів/електронних розрахункових документів. У разі відсутності в документі хоча б одного з обов`язкових реквізитів, а також недотримання сфери його призначення, такий документ не прийматиметься як розрахунковий (пункт 3 розділу I).
Верховний Суд неодноразово зазначав у своїх рішеннях, розрахунковим може вважатися лише документ, який відповідає вимогам зазначеного вище Положення № 13, тому відсутність обов`язкових реквізитів у фіскальних касових чеках на товари (послуги) є свідченням створення суб`єктом господарювання невідповідних розрахункових документів, відповідно, проведення розрахункових операцій через РРО без видачі розрахункового документа встановленої форми та змісту тягне за собою застосування фінансової санкції, передбаченої Законом № 265/95-ВР. 
Отже, Закон №265/95-ВР встановлює безпосередній зміст обов`язку суб`єктів господарювання і порядок його виконання, а Положення №13 - форму його реалізації (форму і зміст документів, які є складовими звітності). 
За змістом норм Положення №13 слід розрізняти недолік реквізиту у розрахунковому документі від відсутності відповідного реквізиту взагалі. У першому випадку дійсно неможливо стверджувати, що документ втрачає статус розрахункового, натомість, у другому випадку безпосередньо Положення № 13 вказує, що такий документ не прийматиметься як розрахунковий. Отже, відсутність такого реквізиту у фіскальному чеку на товари (послуги), виданому суб`єктом господарювання - платником акцизного податку, як назва податку, літерне позначення, розмір ставки такого податку, загальна сума такого податку за всіма зазначеними в чеку товарами (послугами) позбавляє такий документ статусу розрахункового, відповідно, створення і роздрукування, а так само видача покупцеві документу з таким недоліком не може вважатися належним виконанням обов`язку, встановленого пунктом 2 статті 3 Закону № 265/95-ВР.
Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом у постановах від 02.03.2023 у справі №500/6845/21, від 27.03.2025 у справі №560/15692/23 та від 09.04.2026 у справі №380/20009/23.
Відповідно до пункту 80.4. статті 80 ПК України, перед початком фактичної перевірки, з питань дотримання порядку здійснення розрахункових операцій та ведення касових операцій, посадовими особами контролюючих органів на підставі підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 цього Кодексу може бути проведена контрольна розрахункова операція.
За правилами підпункту 20.1.10 пункту 20.1 статті 20 ПК України, контролюючі органи, визначені підпунктом 41.1.1 пункту 41.1 статті 41 цього Кодексу, мають право: здійснювати контроль за додержанням законодавства з питань регулювання обігу готівки (крім банків), порядку проведення готівкових розрахунків за товари (послуги), за наявністю ліцензій на провадження видів господарської діяльності, що підлягають ліцензуванню відповідно до закону, торгових патентів, за додержанням порядку приймання готівки для подальшого переказу (крім приймання готівки банками), за дотриманням суб`єктами господарювання установлених законодавством обов`язкових вимог щодо забезпечення можливості розрахунків за товари (послуги) з використанням електронних платіжних засобів.
Відповідно до пункту 20.1.11 статті 20 ПК України контролюючі органи мають право проводити контрольні розрахункові операції до початку перевірки платника податків щодо дотримання ним порядку проведення готівкових розрахунків та застосування реєстраторів розрахункових операцій. Товари, отримані службовими (посадовими) особами контролюючих органів під час проведення контрольної розрахункової операції, підлягають поверненню платнику податків у непошкодженому вигляді. У разі неможливості повернення такого товару відшкодування витрат здійснюється відповідно до законодавства з питань захисту прав споживачів.
З аналізу вищенаведених норм, суд приходить до висновку, що контролюючий орган наділений повноваженнями проводити контрольні розрахункові операції перед початком фактичної перевірки. Проте, порядок проведення контрольної розрахункової операції має свої особливості та має відбуватися у порядку та у спосіб, визначені законодавством. 
Як зазначено у акті фактичної перевірки перед початком фактичної перевірки 27.03.2026 посадовими особами відповідача проведено дві контрольні розрахункові операції.
Так, о 10 год. 30 хв за готівкові кошти придбано дві одиниці лікарського засобу «Німесил» 100 мг за ціною 12,00 грн за одиницю на загальну суму 24,00 грн без проведення відповідної розрахункової операції через РРО та без видачі розрахункового документа, що зокрема підтверджується Актом проведення контрольної розрахункової операції (т.1 а.с. 223).
Також, о 10 год. 42 хв. придбано лікарський засіб «Панкреатин 8000» 50 таблеток вартістю 112,50 грн. Цю розрахункову операцію проведено через РРО, проте у сформованому фіскальному чеку придбаний товар відображено під назвою «Седативні» (т.2 а.с. 224).
У цьому випадку зазначене у фіскальному чеку найменування товару, як «Седативні» не є скороченим, неточно написаним чи іншим чином формально дефектним найменуванням лікарського засобу «Панкреатин 8000». Такий спосіб програмування товарів в РРО не дає покупцеві можливості встановити, який саме товар куплено, не забезпечує однозначної ідентифікації такого товару у документообігу та, крім того, за своїм змістом не відповідає фактично реалізованому лікарському засобу.
Таким чином, у спірному випадку йдеться не про незначний недолік правильно зазначеної назви товару, а про відсутність у розрахунковому документі того змісту, який відповідно до Положення №13 становить обов`язковий реквізит «назва товару».
Під час перевірки контролюючим органом також проведено аналіз електронних фіскальних чеків, сформованих через РРО з фіскальним номером 3000787046, інформація щодо яких міститься в СОД РРО. За результатами такого аналізу встановлено проведення розрахункових операцій із застосуванням аналогічного способу програмування товарів, за який замість найменування конкретного реалізованого товару у відповідному реквізиті відображалась загальна товарна група, що не забезпечувала його однозначної ідентифікації. Загальна сума розрахункових операцій, щодо яких контролюючим органом встановлено видачу таких розрахункових документів, становить 1520745,50 грн. Відомості щодо відповідних операцій оформлені додатками до акта перевірки. 
Верховний Суд у постанові від 09.04.2026 у справі №380/20009/23 зазначив, що СОД РРО є інформаційною системою, призначеною, серед іншого, для збирання та зберігання електронних копій розрахункових документів та перевірки їх справжності та достовірності. Інформація, що зберігається у СОД РРО, відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека. Використання такої інформації при фактичній перевірці є правомірним, а відповідні дані фактично відображають (дублюють) розрахункові операції, проведені платником у перевірений період.
Додатково суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 07.08.2025 у справі №280/6835/23, відповідно до якої інформація, що зберігається у СОД РРО, відображає всі дані про проведені розрахункові операції та реквізити фіскального чека. Використання контролюючим органом під час фактичної перевірки податкової інформації щодо електронних копій розрахункових документів і фіскальних звітних чеків є належною реалізацією податкового контролю та може бути самостійною підставою для висновків під час такої перевірки. Верховний Суд також зазначив, що відомості СОД РРО є фактичним відображенням (дублюванням) розрахункових операцій, проведених платником у відповідний перевірений період.
У цій же постанові Верховний Суд наголосив, що у разі заперечення платником достовірності відомостей щодо фіскальних чеків та зазначених у них обов`язкових реквізитів такі сумніви мають бути спростовані належними доказами, зокрема шляхом надання власних роздрукованих чеків та звітів РРО. Відсутність таких доказів підлягає врахуванню судом під час оцінки доказів у їх сукупності за умови виконання відповідачем установленого частиною другою статті 77 КАС України обов`язку щодо доказування правомірності свого рішення.
Отже, відсутність у матеріалах справи паперових роздруківок кожного окремого фіскального чека не позбавляє доказового значення сформованої на підставі почекових даних СОД РРО інформації.
З огляду на заперечення представника позивача щодо відповідності, наявних у додатках до Акта перевірки табличних відомостей із СОД РРО фактичному змісту фіскальних чеків суд запропонував позивачу надати на спростування цих відомостей наявні у Товариства паперові роздруківки фіскальних чеків, відомості РРО чи інші первинні документи, які могли б підтвердити, що відомості хоча б щодо окремих наведених у таблицях розрахункових операцій не відповідають відомостям відповідних розрахункових документів, створених РРО та збережених у СОД РРО. Однак, таких документів позивачем суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає підстав для відхилення узагальнюючих таблиць лише з мотивів відсутності на них підпису посадової особи контролюючого органу. Зазначені таблиці не є самостійними розрахунковими документами, а становлять спосіб систематизації почекових даних СОД РРО щодо конкретного РРО, джерело походження яких відповідачем визначено, а їх зміст позивачем жодним первинним документом не спростовано.
Суд наголошує, що зазначена обставина не звільняє суб`єкта владних повноважень від встановленого частиною другою статті 77 КАС України обов`язку довести правомірність свого рішення. Водночас вона підлягає врахуванню судом під час оцінки доказів у їх сукупності, оскільки надана відповідачем інформація має визначене джерело походження, містить відомості щодо конкретних розрахункових операцій та не спростована позивачем жодним первинним документом.
Більше того, у судовому засіданні представник позивача не заперечував факту застосування ТОВ «Сальве» встановленого перевіркою способу кодування товарів у РРО.
За таких обставин суд вважає доведеним проведення позивачем розрахункових операцій із видачею документів, у яких замість назви конкретного товару, що має відображати його споживчі ознаки та однозначно ідентифікувати товар у документообігу, використовувалися узагальнені товарні групи.
На переконання суду, такий спосіб програмування РРО не відповідає визначенню «назва товару», встановленому Положенням №13.
Сам факт того, що відповідне поле фіскального чека технічно не було порожнім, не змінює цього висновку. Для виконання встановленої законодавством вимоги необхідна не формальна наявність текстового символу чи позначення, а наявність саме тієї інформації, яка за своїм змістом виконує функцію обов`язкового реквізиту.
Узагальнене позначення товарної групи, яке може охоплювати невизначену кількість різних лікарських засобів, не дає можливості встановити, який товар був предметом відповідної розрахункової операції. А встановлений під час контрольної закупівлі випадок відображення придбаного «Панкреатину 8000» під позначенням «Седативні» додатково підтверджує, що застосоване платником кодування не лише не індивідуалізувало товар, але в конкретному випадку не відповідало його фактичним характеристикам.
Тому зазначене порушення не може бути кваліфіковане як незначний технічний дефект реквізиту, який не впливає на статус документа як розрахункового.
З урахуванням правового висновку Верховного Суду у справі №380/20009/23 створення та видача покупцеві документа, в якому фактично відсутній зміст обов`язкового реквізиту, не може розглядатися як належне виконання вимоги пункту 2 статті 3 Закону №265/95-ВР та утворює передбачену пунктом 1 статті 17 цього Закону підставу для застосування фінансової санкції.
Крім цього, у ході контрольної розрахункової операції зафіксовано продаж за готівкові кошти двох одиниць лікарського засобу «Німесил» на суму 24,00 грн без проведення операції через РРО та видачі відповідного розрахункового документа.
Також, шляхом співставлення даних Х-звіту РРО та опису готівкових коштів, що знаходилися на місці проведення розрахунків, контролюючим органом встановлено непроведення через РРО розрахункових операцій за готівку на загальну суму 500,00 грн.
Належних доказів на спростування зазначено позивачем суду не надано.
Таким чином, суд вважає підтвердженими належними та достатніми доказами як факт недотримання ТОВ «Сальве» вимог щодо видачі розрахункових документів установленої форми та змісту, так і встановлений контролюючим органом факт непроведення частини готівкових розрахункових операцій через РРО.
Відповідно до пункту 1 статті 17 Закону №265/95-ВР за порушення, вчинене вперше, застосовується фінансова санкція у розмірі 100 відсотків вартості проданих з порушенням товарів, а за кожне наступне — 150 відсотків. 
З матеріалів справи вбачається, що як перше порушення контролюючим органом визначено розрахункову операцію за фіскальним чеком №5948 від 01.05.2023 на суму 154,20 грн, до якої застосовано санкцію в розмірі 100 відсотків.
До наступних встановлених розрахункових операцій застосовано ставку 150%.
Під час судового розгляду відповідач визнав допущення у розрахунковому документі арифметичної помилки та пояснив алгоритм визначення фінансової санкції: із загальної суми операцій 1520745,50 грн виключено суму першого порушення 154,20 грн, внаслідок чого сума наступних порушень становить 1520591,30 грн; до неї додано 500,00 грн непроведених через РРО готівкових операцій; отримана база становить 1521091,30 грн, 150 відсотків якої дорівнюють 2281636,95 грн. Разом із санкцією за перше порушення розрахована сума становить 2281791,15 грн.
При цьому спірним податковим повідомленням-рішенням до позивача застосовано фінансову санкцію у розмірі 2281790,40 грн, тобто у сумі, яка є меншою за суму, що випливає з наведеного алгоритму.
Судом також враховано, що позивачу було надано окремий розрахунок фінансових санкцій, з якого вбачається застосований контролюючим органом принцип визначення санкції — 100 відсотків за перше та 150 відсотків за наступні порушення.
За таких обставин допущена в розрахунку штрафних санкцій технічна помилка в зазначенні окремого числового показника не скасовує встановлених перевіркою правопорушень, не змінює правової підстави застосування санкції та не свідчить про визначення позивачу фінансового зобов`язання у більшому розмірі, ніж передбачено законом.
Обставина визначення контролюючим органом суми фінансової санкції в меншому розмірі за умови доведеності складу відповідних правопорушень не порушує прав та законних інтересів позивача та не може бути самостійною підставою для скасування податкового повідомлення-рішення.
Отже, досліджені судом докази в їх сукупності підтверджують висновки контролюючого органу щодо порушення ТОВ «Сальве» вимог пунктів 1, 2 статті 3 Закону №265/95-ВР, а доводи позивача не спростовують фактичних обставин, покладених в основу спірного податкового повідомлення-рішення.
Відтак суд дійшов висновку, що податкове повідомлення-рішення Головного управління ДПС в Кіровоградській області від 27.04.2026 №00061470704 в частині встановлених перевіркою порушень та застосованих за них фінансових санкцій є обґрунтованим, а підстави для його скасування відсутні.
Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень законодавства України та доказів, наявних в матеріалах справи, суд дійшов висновку про необґрунтованість позовних вимог та відсутність підстав для задоволення позову.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Оскільки у задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю «Сальве» відмовлено, розподіл судових витрат не здійснюється.
Керуючись статтями 241 — 246, 250 КАС України, суд -
ВИРІШИВ:

У задоволенні позову Товариства з обмеженою відповідальністю "Сальве" до Головного управління ДПС у Кіровоградській області про визнання протиправним та скасування рішення — відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Третього апеляційного адміністративного суду.

Повне судове рішення складено 11 вересня 2026 року.
Повне найменування учасників справи:
Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю "Сальве" (код ЄДРПОУ 23692456, вулиця Героїв-рятувальників, будинок 18, корпус 1, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25030).
Відповідач - Головне управління ДПС у Кіровоградській області (код ЄДРПОУ 43995486, вулиця Велика Перспективна, 55, місто Кропивницький, Кіровоградська область, 25006).

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду М.Я. САВОНЮК