Справа №591/3164/25 | Головуючий у суді 1-ї інстанції - Сибільов О.В.
Номер провадження 33/816/340/26 | Суддя-доповідач Філонова Ю. О.
Категорія  130 КУпАП |

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 червня 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. , з участю секретаря судового засідання Баришевої А.І., захисника особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвоката Конорєва В.О., розглянувши у залі суду в місті Суми, справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Конорєва В.О. на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, який проживає за адресою: АДРЕСА_1 ,

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави у розмірі 605 грн. 60 коп. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2025 року ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності з накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу в розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік за те, що 22 березня 2025 року о 22 год. 05 хв. керував транспортним засобом – автомобілем VOLVO CX 90, н.з. НОМЕР_1 , в м. Суми по вул. Героїв Сумщини, 6, з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, порушення мови, неприродне почервоніння обличчя, від проходження огляду відповідно до встановленого порядку на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки транспортного заходу та в найближчому закладі охорони здоров`я відмовився, чим порушив п. 2.5 Правил дорожнього руху України та скоїв правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Не погодившись з таким судовим рішенням захисник особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - адвокат Конорєв В.О. звернувся до апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2025 року – скасувати, а провадження у справі закрити за відсутністю в діях його підзахисного складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Свої апеляційні вимоги апелянт обґрунтовує тим, що при розгляді даної справи суддею суду першої інстанції не було враховано того, що солдат ОСОБА_1 не вчиняв дій, за які передбачено адміністративну відповідальність ч. 1 ст. 130 КУпАП і не мав виконувати вимоги працівника поліції капрала ОСОБА_2 , які вчинені останнім поза межами службових повноважень працівника поліції, при тому, що його підзахисний – військовослужбовець, який здійснював виконання завдань військової служби та діяв в межах крайньої службової необхідності діяв в межах крайньої службової необхідності за наказом його військового керівника.
Крім того, як вказує апелянт, протокол про адміністративне правопорушення складений вказаним працівником поліції, не відповідає положенням та вимогам КУпАП щодо його змісту та форми. Зокрема, до протоколу внесені відомості, які суперечать дійсним обставинам справи, а саме, в ньому невірно зазначено місце подій, які фактично відбулися за іншою адресою - у протоколі місцем подій вказано вул. Героїв Сумщини, 6 в м. Суми, а на кадрах відеофіксації зафіксовано місце події - ділянка дороги в м. Суми по вул. Троїцькій між мостом Харетоненка та перехрестям по вул. Троїцькій із вулицею Никонора Онацького, що відноситься до територіальної юрисдикції іншого суду - Ковпаківського районного суду м. Суми. При цьому, у протоколі не зазначено, що ОСОБА_3 є військовослужбовцем і був затриманий при виконанні ним завдань військової служби, що він просив викликати на місце подій представників військової служби правопорядку (ВСП) для вирішення ситуації у відповідності до закону та отримати від них правничу допомогу, що при вказаних подіях були свідки - військовослужбовці в/ч НОМЕР_2 ОСОБА_4 та ОСОБА_5 .
Вказані фактичні дані були свідомо перекручені капралом Манько М. В. в складеному ним протоколі про адміністративне правопорушення і спростовуються наявними у справі доказами, а саме, відеозаписом, на якому зафіксовано події за яких останній, шляхом обману і психічного тиску, використовуючи обставини перебування солдата ОСОБА_1 в стані крайньої службової необхідності - здійснення за наказом командира виконання невідкладного завдань військової служби, схилив його до складання під диктовку нікчемного письмового зобов`язання, яке було надано суду в якості доказу на підтвердження його вини.
В той же час, апелянт вказує, що долучений працівниками поліції до адміністративного матеріалу відеозапис переривається і є змонтованими.
Також, апелянт зауважує, що рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 23 квітня 2025 року в іншій адміністративній справі, яке до розгляду судом даної справи набрало законної сили, визнано протиправними дії працівника поліції капрала ОСОБА_2 при зупинці транспортного засобу і при затриманні військовослужбовця солдата ОСОБА_1 під час виконання ним завдань військової служби. У даній справі, всупереч положень ст.ст.8, 19 Конституції України та ст.266-1 КУпАП, вказаний працівник поліції, також, діяв протиправно і не мав повноважень вимагати у солдата ОСОБА_1 дій для проведення огляду на стан сп`яніння, а застосування судом у даній справі ст.266 КУпАП є хибним.
Крім того, апелянт вказує, що нецензурні вислови солдата ОСОБА_1 були пов`язані лише з його емоційним станом, що був викликаний протиправними діями і вимогами поліцейського, який свідомо протиправно перешкоджав вчиненню ним службових обов`язків із виконання завдань військової служби, і жодним чином не вказують на його перебування у стані сп`яніння.
Також, апелянт зазначає, що справу було розглянуто у відсутність ОСОБА_1 , який не зміг прибути до суду оскільки разом з його підрозділом в складі в/ч НОМЕР_2 здійснював виконання завдань військової служби по захисту суверенітету і цілісності України від збройної агресії РФ на Покровському напрямку бойових дій. Крім того, дану справу розглянуто неналежним судом, оскільки події відбулися поза межами територіальної юрисдикції Зарічного районного суду м. Суми - на ділянці дороги в м. Суми по вул. Троїцькій між мостом Харитоненка та перехрестям по вул. Троїцькій із вулицею Никонора Онацького, що відноситься до територіальної юрисдикції іншого суду - Ковпаківського районного суду м. Суми.
При цьому, на думку апелянта, у даній справі мав приймати участь прокурор, з огляду на те, що у діях капрала ОСОБА_2 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, однак дані про те, що прокурор був повідомлений про судовий розгляду відсутні.
Також, апелянт вважає, що стягнення з ОСОБА_1 судового збору, який є військовослужбовцем та учасником бойових дій не відповідає положенням ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» та суперечить позиції колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду по справі № 567/79/22 (провадження № 61-16782 св 23), викладеній в ухвалі від 03 липня 2024 року. 
Таким чином, апелянта вважає, що неврахування суддею суду першої інстанції вищезазначених обставин, призвело до прийняття рішення, яке вважати законним та обґрунтованим підстави відсутні.
Про призначення вказаної справи до апеляційного розгляду особа, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 був повідомлений завчасно, у передбачений Законом спосіб, однак до суду у визначений час та день не з`явився, клопотань про відкладення судового розгляду на іншу дату не надсилав, і захисник Конорєв В.О., який приймає участь у судовому засіданні, при вирішенні питання можливості здійснення розгляду даної справи за відсутності його підзахисного, покладався на розсуд суду.
При вирішенні питання можливості розгляду даної справи за відсутності особи, що притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , враховуючи принцип судочинства, зазначений у практиці ЄСПЛ, яким визнано пріоритет публічного інтересу над приватним, а також те, що дана справа про адміністративне правопорушення перебуває на розгляду в апеляційному суді вже тривалий час, з метою її розгляду у розумні строки, апеляційний суд вважає за можливе здійснити розгляд апеляційної скарги на постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2025 року без участі останнього і у даному випадку його права на доступ до правосуддя не є порушеними, з огляду, також, і на те, що у судовому засіданні приймає участь його захисник, який у даному провадженні є апелянтом і діє виключно в інтересах свого підзахисного.
А тому, заслухавши доповідь головуючого-судді щодо змісту оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги, захисника особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 – адвоката Конорєв В.О., який підтримав подану апеляційну скаргу та просив її задовольнити, апеляційний суд дійшов наступних висновків.
Так, у відповідності до ст. 245 КУпАП, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
На думку апеляційного суду, розглядаючи вказану справу, суддя суду першої інстанції дотримався вимог вищезазначеного закону та дійшов вірного висновку про наявність в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.130 КУпАП.
Так, зі змісту оскаржуваної постанови вбачається, що ОСОБА_1 у судовому засіданні присутній не був і його захисник не заперечив щодо здійснення розгляду даної справи у відсутність останнього та у своїх поясненнях посилався на те, що в діях його підзахисного відсутній склад інкримінованого йому адміністративного правопорушення, що він не мав ознак алкогольного сп`яніння та діяв в стані крайньої необхідності, що при складанні протоколу, проведенні огляду та оформленні матеріалів, працівниками поліції було допущено ряд порушень, на відео не зафіксовано рух автомобіля, у протоколі невірно зазначено адресу, де відбулась подія. Окремо захисник зауважував на тому, що оскільки ОСОБА_1 є військовослужбовцем, проведення його огляду мало відбуватись у порядку, визначеному ст. 266-1 КУпАП, і у даному випадку працівники поліції не були уповноважені на проведення такого огляду.
Проте, незважаючи на таку позицію захисника, винуватість ОСОБА_1 у вчиненні вказаного адміністративного правопорушення була встановлена суддею з врахуванням наявних у даній справі доказів, а саме, протоколу про адміністративне правопорушення від 22 березня 2024 року серії ЕПР1 № 278947, направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння, Акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, розписки ОСОБА_1 про зобов`язання не керувати транспортним засобом до повного витверезіння, довідки відділу адміністративної практики управління патрульної поліції в Сумській області Департаменту патрульної поліції від 25 березня 2025 року, з якої вбачається, що відповідно до відомостей інформаційно-комунікаційної системи «Інформаційний портал Національної поліції», ОСОБА_1 отримував посвідчення водія на право керування транспортними засобами серії НОМЕР_3 від 11 січня 2006 року та відеозапису, який було долучено працівниками поліції до складених матеріалів.
Вказані докази зібрані у передбаченому законом порядку і обставин, за яких можливо було б дійти висновку про їх неналежність чи недопустимість, апеляційним судом не встановлено.
При цьому, наявний у справі відеозапис, на задоволення клопотання захисника, було проглянуто апеляційним судом під час апеляційного розгляду даної справи.
При дослідженні вказаного доказу апеляційним судом було встановлено, що автомобіль VOLVO CX 90, н.з. НОМЕР_1 був зупинений працівниками поліції у зв`язку з тим, що на ньому не горіли фари, а була вже темна пора доби. При спілкуванні з водієм, яким, як було встановлено, виявився ОСОБА_1 , у останнього поліцейські виявили ознаки сп`яніння та запропонували йому пройти на визначення такого стану як на місці зупинки транспортного засобу, так і у лікарні, на що він відповів категоричною відмовою, що і стало, у подальшому, підставою для складання відносно нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Тобто, вказаним відеозаписом підтверджено і керування ОСОБА_1 транспортним засобом і те, що останній відмовився на пропозицію працівників поліції від проходження огляду на стан сп`яніння, що вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та вірно було встановлено суддею суду першої інстанції і доводами апелянта не спростовано.
Також, вказаним відеозаписом підтверджується те, що зупинка транспортного засобу під керуванням ОСОБА_1 відбулася на тій ділянці мосту, яка віднесена до вул. Героїв Сумщини, а найближчою будівлею до цього місця був Молодіжний центр «Романтика», який має номер 6.
При цьому, на офіційному сайті Зарічного районного суду м. Суми, у Реєстрі вулиць (площ, провулків, проїздів, проспектів тощо), вул. Героїв Сумщини зазначена як така, що розташована не на території Ковпаківського району м. Суми, а саме на території Зарічного району м. Суми, що у свою чергу спростовує доводи захисника про те, що дана справа була розглянута з порушенням правил підсудності.
Що стосується доводів захисника про те, що ОСОБА_1 діяв у стані крайньої службової необхідності, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 18 КУпАП, не є адміністративним правопорушенням дія, яка хоч і передбачена цим Кодексом або іншими законами, що встановлюють відповідальність за адміністративні правопорушення, але вчинена в стані крайньої необхідності, тобто для усунення небезпеки, яка загрожує державному або громадському порядку, власності, правам і свободам громадян, установленому порядку управління, якщо ця небезпека за даних обставин не могла бути усунута іншими засобами і якщо заподіяна шкода є менш значною, ніж відвернена шкода.
У разі вчинення особою діяння у стані крайньої необхідності така особа не лише звільняється від адміністративної відповідальності, а такі дії взагалі не розглядаються як адміністративне правопорушення, оскільки в діянні немає ознаки вини.
Стан крайньої необхідності виникає, коли є дійсна, реальна, а не уявна загроза зазначеним інтересам. Якщо загроза охоронюваним інтересам може виникнути в майбутньому, діяння не може вважатися таким, що вчинено у стані крайньої необхідності.
Однією з найважливіших умов правомірності акта крайньої необхідності є те, що за таких обставин небезпека не може бути усунута іншими засобами, тобто засобами, не пов`язаними із заподіянням шкоди іншим охоронюваним законом інтересам.
Спосіб збереження охоронюваного законом інтересу за рахунок іншого повинен бути саме крайнім. Якщо для запобігання небезпеки, що загрожує, в особи є шлях, не пов`язаний із заподіянням шкоди, вона повинна обрати саме цей шлях. Інакше посилання на стан крайньої необхідності виключається. Шкода, заподіяна в стані крайньої необхідності, повинна бути менш значною, ніж відвернена шкода. Заподіяння шкоди, рівної тій, що могла бути спричинена, або шкоди більшої, не може бути виправдана станом крайньої необхідності. Зокрема не можна рятувати одне благо за рахунок заподіяння шкоди рівноцінному благу. Питання про те, яку шкоду вважати більш значною, а яку менш, є питанням факту й вирішується в кожному конкретному випадку залежно від конкретних обставин справи. В основу оцінки шкоди заподіяної й шкоди відверненої повинні бути покладені як об`єктивний, так і суб`єктивний критерії, проте визначальним має бути об`єктивний критерій.
ОСОБА_1 , як водій транспортного засобу, за виявлених у нього ознак сп`яніння та не погодившись на пропозицію поліцейських пройти огляд на визначення такого стану, порушив п. 2.5 ПДР України, що є ключовим та вказує на наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП. При цьому, відеозаписом підтверджується те, що при спілкуванні з працівниками поліції ОСОБА_1 чітко не вказував мету керування, спочатку зазначав, що поспішає, оскільки виконує наказ командира, а потім повідомляє, що йому необхідно додому, і у даному випадку, вважати, що діяв він при цьому у стані крайньої необхідності, підстави відсутні.
Що стосується посилань захисника на те, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем і огляд відносно нього мав відбуватись у порядку, встановленому у ст.266-1 КУпАП, а не поліцейськими, то апеляційний суд зазначає наступне.
Так, адміністративне правопорушення, передбачене ст.130 КУпАП, відноситься до правопорушень, вчинених, зокрема, під час керування транспортними засобами.
У свою чергу, ст. 255 КУпАП визначено органи, які мають право складати протоколи про адміністративні правопорушення, зокрема, органи Національної поліції складають протоколи за ст. 130 КУпАП, а управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України - по правопорушенням, вчиненим військовослужбовцями, військовозобов`язаними та резервістами під час проходження зборів, а також працівниками Збройних Сил України під час виконання ними службових обов`язків (ст. 44, ч.2,3 ст. 123, ст. 172-10 - 172-20, 173, 174, 178, 182, 184-1, 185, 185-7 КУпАП).
Крім того, Наказом Міністерства оборони України від 23 жовтня 2021 року № 329 затверджено Інструкцію зі складання протоколів та оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, якою визначено, що органи Військової служби правопорядку (ВСП) здійснюють оформлення матеріалів про військові адміністративні правопорушення, передбаченні статей 172-10-172-20 КУпАП.
У п. 3 Постанови КМУ № 32 від 12 січня 2024 року зазначено, що огляду підлягають військовослужбовці/військовозобов`язані, щодо яких є підстави вважати, що вони виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин (установ, закладів) у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Такі положення також узгоджуються із нормами ч. 2 ст. 266-1 КУпАП, відповідно до якої огляд військовозобов`язаних та резервістів під час проходження зборів, а також військовослужбовців Збройних Сил України на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, щодо яких є підстави вважати, що вони у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин, проводиться посадовою особою, уповноваженою на те начальником органу управління Військової служби правопорядку у Збройних Силах України або командиром (начальником) військової частини (установи, організації, підприємства, закладу, підрозділу), іншого утвореного відповідно до законів України військового формування, а також правоохоронного органу спеціального призначення, з використанням спеціальних технічних засобів та тестів.
Тобто із системного аналізу наведеного законодавства слідує, що Військова служба правопорядку є належним органом по складанню протоколу відносно лише тих військовослужбовців, які безпосередньо в момент вчинення (припинення або виявлення) правопорушення виконують обов`язки військової служби або перебувають на території військових частин.
Відеозаписом підтверджується те, що ОСОБА_1 був зупинений поліцейськими у м. Суми по вул. Героїв Сумщини, перебував у цивільному одязі і під час розмови з ними лише повідомив, що є військовослужбовцем, однак доказів на підтвердження виконання будь-яких військових обов`язків та несення служби на той час, не надав, такі докази, також, відсутні і у матеріалах вказаної справи.
З врахуванням вищезазначених положень та встановлених обставин, працівники поліції є належним суб`єктом складання адміністративних матеріалів за ч. 1 ст. 130 КУпАП відносно ОСОБА_1 , і у даному випадку застосування положень статті 266-1 КУпАП, на що посилається захисник, є помилковим.
Таким чином, при перегляді відеозапису та наявних у справі доказів, які, на задоволення захисника, також були досліджені під час апеляційного розгляду, якими підтверджується те, що ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння відмовився, апеляційним судом не було встановлено обставин, які б свідчили про неправомірність складання відносно останнього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Що стосується доводів апелянта про те, що у даній справі мав приймати участь прокурор, з огляду на те, що у діях капрала ОСОБА_2 наявний склад кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 384 КК України, то вони не заслуговують на увагу, з огляду на те, що адміністративний матеріал був складений відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, і саме за результатом його розгляду було прийнято оскаржувану постанову, а участь прокурора у категорії саме таких справ діючим законодавством не передбачена.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» встановлено, що учасники бойових дій звільняються від сплати судового збору у справах, пов`язаних із захистом їхніх прав як осіб, які мають відповідний спеціальний статус.
Предметом розгляду у даній справі було питання притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, а не захист його прав чи соціальних гарантій, що випливають зі статусу учасника бойових дій. 
Оскаржуваною постановою судді суду першої інстанції ОСОБА_1 визнано винуватим за вказаною статтею, накладено на нього безальтернативне адміністративне стягнення та обґрунтовано застосовано положення ст. 40-1 КУпАП щодо стягнення судового збору у встановленому законом розмірі, а посилання захисника на незаконність судового рішення в цій частині є безпідставними, оскільки сама по собі наявність у особи статусу учасника бойових дій не є безумовною підставою для звільнення від сплати судового збору у цій категорії справ.
Інших доводів, за яких можливо було б дійти висновку про незаконність прийнятого судового рішення, апелянтом не наведено і під час апеляційного перегляду даної справи таких обставин встановлено не було.
Таким чином, всупереч доводів апелянта, апеляційний суд вважає оскаржувану постанову судді суду першої інстанції законною, обґрунтованою та вмотивованою, підстав для її скасування та обставин, за яких дана справа підлягала б закриттю за відсутністю в діях ОСОБА_1 складу даного правопорушення, про що просить апелянт, під час апеляційного розгляду не встановлено, а тому, дане рішення слід залишити без зміни, а апеляційну скаргу - без задоволення.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України,

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 12 червня 2025 року, якою ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу у розмірі 17000 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами строком на 1 рік, залишити без зміни, а апеляційну скаргу захисника Конорєва В.О. на цю постанову - без задоволення.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду | Філонова Ю. О.