ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року	м. Львів	Справа № 380/7320/25 пров. № А/857/20188/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі колегії суддів:
головуючого судді: Носа С.П.;
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.;

розглянувши у порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/7320/25 за позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди,-
суддя у І інстанції Гулик А.Г.,
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Львів,
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

В С Т А Н О В И В: 

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся у Львівський окружний адміністративний суд з адміністративним позовом до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області (далі – відповідач), в якому просив визнати незаконною бездіяльність відповідача. Зобов`язати відповідача видати позивачу дублікат Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 711 від 04.12.1997 та виписку або належно завірену копію рішення атестаційної палати № 7 від 02.12.1997 в частині, що стосується видачі позивачу Свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю № 711 від 04.12.1997. Стягнути з Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області моральну (немайнову шкоду) у розмірі 25000грн.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року залишено без руху позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди та встановлено позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви 10 днів з дня отримання копії ухвали про залишення позовної заяви без руху шляхом подання суду уточненої позовної заяви з позовними вимогами, сформованими з урахуванням способів захисту, передбачених частиною першою статті 5 КАС України; заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду з доказами на підтвердження поважності причин пропуску строку; платіжного документа про сплату судового збору у розмірі 968,96грн або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Ухвалою Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Львівської області про визнання протиправною бездіяльності, зобов`язання вчинити дії, стягнення моральної шкоди повернуто позивачу разом з усіма доданими до неї матеріалами.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції від 12 травня 2025 року, а справу №380/7320/25 направити на розгляд до суду першої інстанції. В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, висновок суду першої інстанції в ухвалі від 12 травня 2025 року щодо пропуску строку позовної давності є помилковим, оскільки предметом позову є бездіяльність відповідача щодо розгляду заяви позивача від 09.01.2025, а не оскарження рішення 2005 року. Відповідно, апелянт вважає, що строк звернення до суду першої інстанції слід обчислювати з моменту, коли позивач дізнався про порушення його прав у зв`язку з ненаданням відповіді на його заяву від 09.01.2025 року. Також, апелянт вважає, що він звільненний від сплати судового збору за подання доного позову відповідно до п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судови збір», оскільки норми цього Закону є спеціальними, і його положення є обов`язковими.
На підставі частини 2 статті 312 КАС України розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній доказами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси, і просити про їх захист шляхом:
1) визнання протиправним та нечинним нормативно-правового акта чи окремих його положень;
2) визнання протиправним та скасування індивідуального акта чи окремих його положень;
3) визнання дій суб`єкта владних повноважень протиправними та зобов`язання утриматися від вчинення певних дій;
4) визнання бездіяльності суб`єкта владних повноважень протиправною та зобов`язання вчинити певні дії;
5) встановлення наявності чи відсутності компетенції (повноважень) суб`єкта владних повноважень.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у позовній заяві просив суд визнати бездіяльність відповідача протиправною, проте не конкретизував зміст та характер бездіяльності відповідача, яку, на його думку, необхідно визнати протиправною.
Як наслідок, така позовна вимога не узгоджуються зі способами захисту порушеного права, передбаченими частиною першою статті 5 КАС України.
Також, з матеріалів справи випливає, що позивача не погоджується з тим, що у 2005 році Львівська КДКА визнала недійсним Свідоцтво № 711 від 04.12.1997 і видала позивачу Свідоцтво № 1055 від 02.02.2005.
З цього приводу, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Право звернення до суду є невід`ємним особистим правом, яке реалізовується особою в порядку, встановленому КАС України. Способом реалізації цього права є звернення зацікавленої особи з позовом до суду.
У свою чергу, звернення до суду з позовом є підставою для виникнення процесуальних відносин, пов`язаних з вирішенням спору по суті. Звернення до суду і судове провадження повинно здійснюватись у відповідності до вимог чинного законодавства, зокрема, процесуальних норм щодо порядку провадження в адміністративних справах.
Крім цього, законодавець встановлює певні обмеження такого права, зокрема, шляхом встановлення строку звернення до адміністративного суду за захистом порушених прав.
Так, відповідно до статті 122 частин 1, 2, 3 КАС України, позов може бути подано в межах строку звернення до адміністративного суду, встановленого цим Кодексом або іншими законами. Для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів. Для захисту прав, свобод та інтересів особи цим Кодексом та іншими законами можуть встановлюватися інші строки для звернення до адміністративного суду, які, якщо не встановлено інше, обчислюються з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
Суд зазначає, що дотримання строків звернення до адміністративного суду є однією з умов дисциплінування учасників цих відносин у випадку, якщо вони стали спірними, а також однією із гарантій дотримання у суспільних відносинах принципу правової визначеності, як складової принципу верховенства права. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними та після завершення таких строків, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
Аналіз практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) свідчить про те, що у процесі прийняття рішень стосовно поновлення строків звернення до суду або оскарження судового рішення, ЄСПЛ виходить із наступного: 1) поновлення пропущеного строку звернення до суду або оскарження судового рішення є порушенням принципу правової визначеності, відтак у кожному випадку таке поновлення має бути достатньо виправданим та обґрунтованим; 2) поновленню підлягає лише той строк, який пропущений з поважних причин, внаслідок непереборних, незалежних від волі та поведінки особи обставин; 3) оцінка поважності причин пропуску строку має здійснюватися індивідуально у кожній справі; 4) будь-які поважні причини пропуску строку не можуть розцінюватися як абсолютна підстава для поновлення строку; 5) необхідно враховувати тривалість пропуску строку, а також можливі наслідки його відновлення для інших осіб.
Колегія суддів наголошує, що поважними причинами пропуску строку звернення до суду можуть бути визнані ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи та пов`язані з дійними істотними перешкодами та труднощами для своєчасного вчинення відповідних дій та підтверджені належними доказами.
Відповідно до ч.6 ст.161 КАС України, у разі пропуску строку звернення до адміністративного суду позивач зобов`язаний додати до позову заяву про поновлення цього строку та докази поважності причин його пропуску.
Відповідно до ч.1 ст.123 КАС України, у разі подання особою позову після закінчення строків, установлених законом, без заяви про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані нею у заяві, визнані судом неповажними, позов залишається без руху. При цьому протягом десяти днів з дня вручення ухвали особа має право звернутися до суду з заявою про поновлення строку звернення до адміністративного суду або вказати інші підстави для поновлення строку.
Якщо заяву не буде подано особою в зазначений строк або вказані нею підстави для поновлення строку звернення до адміністративного суду будуть визнані неповажними, суд повертає позовну заяву (ч.2 ст.123 КАС України).
Таким чином, наведеними вище правовими нормами встановлено, що суд першої інстанції зобов`язаний з`ясувати в кожному випадку чи адміністративний позов подано у строк, установлений законом, а якщо позов подано з пропущенням встановленого законом строку звернення до суду, то чи достатньо підстав для визнання причин пропуску строку звернення до суду поважними.
У розглядуваній справі судом першої вірно враховано, що строк звернення до адміністративного суду розпочав перебіг з моменту видачі відповідачем свідоцтва № 1055 від 02.02.2005 та закінчився 03.08.2005. Тому позивач пропустив строк звернення до суду з даним позовом.
Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що позивач до позовної заяви не долучив клопотання про поновлення пропущеного строку на звернення до адміністративного суду та не подав на усунення недоліків позовної заяви зазначених в ухвалі Львівського окружного адміністративного суду від 21 квітня 2025 року про залишення позовної заяви без руху.

При цьому, являються безпідставними твердження апелянта про те, що строк звернення до суду із позовними вимогами взагалі не пропущено.

Відтак, доводи апелянта висновків суду першої інстанції не спростовують.

Щодо твердження позивача про наявність підстав бути звільненим від сплати судового збору за подання даного позову, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.

Частиною 3 статті 161 КАС України передбачено, що до позовної заяви додається документ про сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі або документи, які підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон № 3674-VI.

У частині першій статті 5 Закону № 3674-VI визначено перелік пільг щодо сплати судового збору.

Відповідно до пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 2747-IV від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються, зокрема учасники бойових дій у справах, пов`язаних з порушенням їхніх прав.

Законодавче регулювання правового статусу ветеранів війни та їх соціальні гарантії здійснюється, зокрема, положеннями Закону № 3551-XII, згідно зі статтею 5 якого учасниками бойових дій є особи, які брали участь у виконанні бойових завдань по захисту Батьківщини у складі військових підрозділів, з`єднань, об`єднань всіх видів і родів військ Збройних Сил діючої армії (флоту), у партизанських загонах і підпіллі та інших формуваннях як у воєнний, так і у мирний час.

Стаття 6 Закону № 3551-XII визначає коло осіб, які належать до учасників бойових дій, а стаття 12 цього Закону перелік пільг, що надаються учасникам бойових дій та особам, прирівняних до них.

У статті 22 Закону № 3551-XII визначено, що ветерани війни та члени сімей загиблих (померлих) ветеранів війни, члени сімей загиблих (померлих) Захисників і Захисниць України отримують безоплатну правничу допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом таких питань.

Пільги учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначено статею 12 Закону № 3551-ХІІ.

У постанові від 09.10.2019 у справі № 9901/311/19 Велика Палата Верховного Суду в контексті аналізу застосування пункту 13 частини першої статті 5 Закон № 3674-VI виснувала, що правовий статус ветеранів війни, забезпечення створення належних умов для їх життєзабезпечення та членів їх сімей встановлено Законом № 3551-XII. У статті 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Водночас оскільки у справі № 9901/311/19 особа зверталась за захистом права, яке не випливало зі статті 12 Закону № 3551-XII, тобто позов не зачіпав обсягу соціальних гарантій чи будь-яким іншим чином не стосувався соціального і правового захисту ветеранів війни, то Велика Палата Верховного Суду виснувала, що ця особа, попри її статус учасника бойових дій, не звільняється від сплати судового збору на підставі пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 545/1149/17 зазначила, що пункт 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI має відсильний характер та не містить вичерпного переліку справ, у яких учасники бойових дій та прирівняні до них особи звільняються від сплати судового збору. Перелік пільг учасникам бойових дій та особам, прирівняним до них, визначено у статті 12 Закону № 3551-XII. У статті 22 Закону № 3551-XII передбачено, що особи, на яких поширюється дія цього нормативного акта, отримують безоплатну правову допомогу щодо питань, пов`язаних з їх соціальним захистом, а також звільняються від судових витрат, пов`язаних з розглядом цих питань. Отже, вирішуючи питання про стягнення судового збору з особи, яка має статус учасника бойових дій (прирівняної до нього особи), для правильного застосування норм пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI суд має враховувати предмет та підстави позову; перевіряти, чи стосується така справа захисту прав цих осіб з урахуванням положень статей 12 та 22 Закону № 3551-XII.

Отже, сама по собі наявність статусу учасника бойових дій не є підставою для звільнення від сплати судового збору, а в цій частині зроблена відсилка до іншого законодавства.

Суд апеляційної інстанції проаналізувавши даний позов приходить до висновку, що такий поданий на захист прав позивача як адвоката, а не як учасника бойових дій.

У контексті наведеного слід зауважити, що зміст позовних вимог не відповідає положенням пункту 13 частини першої статті 5 Закону № 3674-VI, тобто предмет спору у справі № 380/7320/25 не пов`язаний із захистом порушених прав позивача саме як учасника бойових дій, а отже позивач не звільнений від сплати судового збору за подання до суду цієї позовної заяви.

З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що судом першої інстанції дотримано норми процесуального законодавства та вірно встановлено обставини, які мають значення для прийняття рішення щодо повернення позовної заяви, а тому немає підстав для скасування ухвали суду першої інстанції про повернення позовної заяви.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.

За наведених обставин колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.

Керуючись статтями 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Ухвалу Львівського окружного адміністративного суду від 12 травня 2025 року про повернення позовної заяви у справі № 380/7320/25 - без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук