ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. Справа№ 927/626/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Гончарова С.А.
суддів: Сибіги О.М. 
Тищенко О.В. 

за участю секретаря судового засідання Кузьмінській О.Р.,
за участю представника (-ів) згідно протоколу судового засідання від 06.05.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури
на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 
у справі №927/626/25 (суддя Белов С.В.)

за позовом Прилуцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі позивача: Чернігівської обласної ради
до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача - Ічнянське районне Дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство “Ічнярайагролісництво” 
про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою,

ВСТАНОВИВ:

Прилуцька окружна прокуратура в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради звернулась до суду з позовом до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області, у якому просить суд усунути перешкоди власнику – державі в особі Чернігівської обласної ради (код ЄДРПОУ 25618741) у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 17.12.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, площею 7,8580 га.
Рішенням Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у позові відмовлено повністю.
Не погодившись із прийнятим рішенням, 20.11.2025 (згідно дати звернення до системи “Електронний суд”) Чернігівська обласна прокуратура звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі №927/626/25, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі № 927/626/25 та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги прокурора.
Підставою для скасування рішення суду скаржник зазначив, що місцевий господарський суд, приймаючи рішення по справі №927/625/25 щодо відмови у задоволенні позову не врахував висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду від 14.12.2022 по справі №126/2200/20, від 05.08.2022 №922/2060/20, від 12.05.2020 у справі №911/488/18 та дійшов хибного висновку про те, що міська рада є неналежним відповідачем за вказаною вимогою, а також виникнення права комунальної власності лише після її державної реєстрації.
Апелянт вказує, що подальша наявність відомостей щодо земельної ділянки з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 у Державному земельному кадастрі порушуватиме принципи об`єктивності, достовірності, повноти відомостей та унеможливлює відновлення порушеного права спільної комунальної власності Чернігівської обласної ради, у власності якої повинна перебувати спірна земельна ділянка лісового фонду, яка є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст та надана у постійне користування ДАСП «Ічнярайагролісництво».
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу скаржник вказує, що вимога про скасування державної реєстрації земельної ділянки звернута саме до Ічнянської міської ради, оскільки скасування державної реєстрації земельної ділянки має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права щодо якої не зареєстровані.
Скаржник зазначає, що внесення до Державного земельного кадастру відомостей щодо земельної ділянки площею площею 7,8580 га з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 з віднесенням її до категорії земель сільськогосподарського призначення не відповідає вимогам чинного законодавства, враховуючи те, що спірна земельна ділянка сформована за рахунок земель, що перебувають у постійному користуванні ДАСП «Ічнярайагролісництво» та знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області, що не свідчить про її належність до категорії земель сільськогосподарського призначення.

Згідно витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.11.2025, апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Гончаров С.А., судді Кравчук Г.А., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.11.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі №927/626/25. Витребувано матеріали справи №927/626/25 у Господарського суду Чернігівської області. Призначено до розгляду апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі №927/626/25 у судовому засіданні 18.12.2025.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 01.12.2025 заяву представника Чернігівської обласної ради Кравченка Дмитра Володимировича про участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду задоволено. Розгляд апеляційної скарги Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі №927/626/25 призначено в режимі відеоконференції на раніше визначену дату 18.12.2025.
18.12.2025 розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А. у відпустці. 
У зв`язку з перебуванням судді Кравчука Г.А., який входить до складу суду, у відпустці, відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 18.12.2025, для розгляду апеляційної скарги у даній справі визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя – Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 18.12.2025 прийнято справу № 927/626/25 до провадження за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у складі колегії суддів: головуючий суддя – Гончаров С.А., судді Тищенко О.В., Сибіга О.М. Призначено до розгляду у судовому засіданні справу №927/626/25 за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 на 28.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 11.02.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №927/626/25 за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 на 08.04.2026.
Судові засідання призначені до розгляду 28.01.2026 та 08.04.2026 не відбулись, у зв`язку з перебуванням головуючого судді Гончарова С.А. у відпустках.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.04.2026 призначено до розгляду у судовому засіданні справу №927/626/25 за апеляційною скаргою Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 на 06.05.2026.
У судове засідання, що відбулось 06.05.2026 з`явились прокурор та позивач надали пояснення щодо суті спору та просили задовольнити вимоги викладені в їх процесуальних документах. Відповідач та третя особа в судове засідання не з`явились, своїх представників не направили, про час дату та місце судового засідання повідомлені належним чином згідно інформації наявної в системі «Електронний суд».

Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, дослідивши докази, заслухавши пояснення представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, Північний апеляційний господарський суд встановив наступне.
Як вірно встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, наказом Обласного комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради від 27.12.2000 №14 “Про дочірнє підприємство “Ічнярайагролісництво” створено Ічнянське районне дочірнє агролісогосподарське спеціалізоване підприємство “Ічнярайагролісництво”.
Відповідно до Указу Президента України від 03.12.1999 №1529/99 “Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування агропромислового комплексу”, керуючись ст. 9, 13 Лісового кодексу та ст.12, 19 Земельного кодексів України, рішенням Чернігівської обласної ради від 27.03.2001 №б/н, надано у постійне користування ДП “Ічнярайагролісництво” на території Ічнянського району 8663,0 га земель лісового фонду, які були у користуванні колективних сільськогосподарських підприємств, що припинили своє існування у процесі реформування і належать до земель запасу.
У подальшому, 29.12.2001 видано Державний акт на право постійного користування землею І-ЧН №001832, згідно якого ДП “Ічнярайагролісництво” передано у постійне користування 701,6 га в межах з планом землекористування (земельні ділянки на території Бурімської сільської ради).
Відповідно до п.1.1 та 1.2 Статуту Ічнянського районного дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства “Ічнярайагролісництво”, затвердженого наказом директора комунального спеціалізованого агролісогосподарського підприємства “Чернігівоблагроліс” від 27.09.2022 №48 підприємство створене за рішенням засновника наказом від 27 грудня 2000 року №14 та зареєстроване 26 січня 2001 року розпорядженням Ічнянської районної державної адміністрації №99 на базі відокремленої частини майна спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області (надалі - комунальне майно) і входить до сфери управління Управління комунального майна Чернігівської обласної ради. Засновником підприємства є комунальне підприємство “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради, засновником останнього, у свою чергу є Чернігівська обласна рада. 
У відповідності до п. 2.1 Статуту підприємство створене з метою охорони та відновлення лісових ресурсів, задоволення потреб юридичних та фізичних осіб у лісових ресурсах на основі їх раціонального використання і отримання прибутку за рахунок задоволення потреб споживчого ринку у лісопродукції та супутніх послугах на підставах ефективного використання виробничого і фінансового потенціалу та з врахуванням обмежень, передбачених Статутом.
Предметом діяльності підприємства є спеціалізоване ведення лісового господарства, а саме: лісовідновлення, посадка лісових культур і сприяння природному відновленню лісу, вирощування посадкового матеріалу та заготівля насіння лісових і декоративних порід; лісорозведення, догляд за лісовими насадженнями, проведення рубок, формування і оздоровлення лісів та інших лісогосподарських заходів (пп. 2.2.1 п. 2.2 Статуту).
Згідно п. 4.2 Статуту майно підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області і перебуває у підприємства у господарському віданні.
На замовлення ГУ Держгеокадастру у Чернігівській області відповідно до “Технічної документації із землеустрою щодо інвентаризації земель сільськогосподарського призначення державної власності на території Андріївської сільської ради, Бакаївської сільської ради, Бережівської сільської ради, Будянської сільської ради, Бурімської сільської ради, Гмирянської сільської ради, Дорогинської сільської ради, Іржавецької сільської ради, Крупичпільської сільської ради, Ольшанівської сільської ради, Припутнівської сільської ради, Рожнівської сільської ради, Ступаківської сільської ради, Тростянецької сільської ради, Ічнянського району, Чернігівської області”, разом з іншими сформовано земельну ділянку з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га, з цільовим призначенням землі сільськогосподарського призначення, землі запасу, за видом угідь - рілля. Згідно технічної документації, обмежень у використанні щодо вказаної земельної ділянки не зареєстровано. 17.12.2019 проведено державну реєстрацію вказаної земельної ділянки.
Наказом Головного управління Держгеокадастру у Чернігівській області від 09.12.2020 №23-ОТГ вирішено передати у комунальну власність Ічнянській міській раді земельні ділянки сільськогосподарського призначення державної власності загальною площею 2312,5634 га, та за актом приймання-передачі передано у комунальну власність серед інших земельних ділянок, у тому числі земельну ділянку з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га, з цільовим призначенням 16.0 землі запасу, розташовану на території Бурімської сільської ради (на даний час Бурімський старостинський округ Ічнянської міської ради).
Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право комунальної власності на земельну ділянку з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га на даний час не зареєстровано.
Разом з цим, прокурор зазначає, що у силу пункту 24 Перехідних положень Земельного кодексу України власником земельної ділянки в силу вимог закону є Ічнянська міська рада Прилуцького району Чернігівської області.
Прокурор у позовній заяві зазначає, що окружною прокуратурою встановлено, що земельна ділянка з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га, повністю сформована за рахунок земельної ділянки лісового фонду, переданої у постійне користування ДП “Ічнярайагролісництво” на підставі державного акту на право постійного користування землею І-ЧН №001832.
У підтвердження факту належності спірної земельної ділянки до земель лісогосподарського призначення та факту постійного користування ДП “Ічнярайагролісництво” вказаною земельною ділянкою, надано державний акт на право постійного користування, матеріали лісовпорядкування (картографічними матеріалами) інформацією ВО “Укрдержліспроект”. 
Зокрема, підтвердження факту права постійного користування землями 38 кварталу ДП “Ічнярайагролісництво” міститься у проекті організації та розвитку лісового господарства, лісотаксаційному описі 38 кварталу, плані лісонасаджень, плані зовнішніх меж землекористування.
Згідно з таксаційним описом 38 кварталу ДП “Ічнярайагролісництво”, земельна ділянка з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, накладається на землі лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю (таксаційні характеристики: вік рослин - від 2 до 86 років, висота - від 1 до 25 метрів, діаметр - від 2 до 32 см).
Крім того, відповідно до інформації ВО “Укрдержліспроект” від 17.04.2025 №203 та доданим фрагментом ортофотоплану з нанесеними межами 38 кварталу ДП “Ічнярайагролісництво”, відповідно до матеріалів лісовпорядкування 2014 року та межами земельної ділянки, згідно наданих координат поворотних точок, передбачено, що земельна ділянка з кадастровими номером 7421782000:04:000:0367 повністю накладається на межі 38 кварталу ДП “Ічнгярайагролісництво” (виділи 24, 35, 46).
Вищевказана інформація надана Українським Державним проектним лісовпорядним виробничим об`єднанням “Укрдержліспроект”, яке засноване на державній власності, створене на підставі наказу Міністерства лісового господарства України від 30.09.1991 за №119, та належить до сфери управління Державного агентства лісових ресурсів України.
Відповідно до п. 3.2.8 Статуту ВО “Укрдержліспроект”, окрім інших його функцій, об`єднання забезпечує при лісовпорядкуванні лісового фонду формування повидільних й інтегрованих банків даних, які містять лісотаксаційну, топографо- геодезичну і картографічну інформацію, з наступним формуванням і веденням державного лісового кадастру.
Згідно листа Чернігівської обласної ради від 20.05.2025, обласна рада не приймала рішень про надання згоди на вилучення із спільної власності територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області земельної ділянки лісогосподарського призначення площею 7,8580 га (кадастровий номер: 7421782000:04:000:0367) іншим суб`єктам господарювання та органам місцевого самоврядування, і про зміну цільового призначення вищезазначеної земельної ділянки.

Розглянувши апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури колегія суддів дійшла висновку, що вона не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 3, 4 ст. 53 Господарського процесуального кодексу України у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами.
Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Згідно з ч. 3 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття “інтерес держави”.
Порушення інтересів держави в даному випадку Прилуцькою окружною прокуратурою обґрунтовується тим, що землі лісового фонду, внаслідок незаконно проведеної реєстрації (в частині включення спірної ділянки до земель сільськогосподарського призначення) лісогосподарських земель під виглядом сільськогосподарських, спірна земельна ділянка лісового фонду, з порушенням порядку встановленого законом, фактично вибула з управління Чернігівської обласної ради та постійного користування Ічнянського районного Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства “Ічнярайагролісництво”, яке, в свою чергу, не може забезпечувати її охорону та належне обслуговування. 
У постанові від 26.06.2019 у справі № 587/430/16-ц Велика Палата Верховного Суду вказала, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через відповідний її орган, наділений повноваженнями в спірних правовідносинах.
За змістом ч. 3 статті 23 Закону України “Про прокуратуру” прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.
Бездіяльність компетентного органу (нездійснення захисту інтересів держави) означає, що компетентний орган знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, мав повноваження для захисту, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідний компетентний орган, який усупереч вимогам закону не здійснює захисту або робить це неналежно. 
Прокурор, звертаючись до суду з позовом, повинен обґрунтувати та довести бездіяльність компетентного органу. 
Невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. 
Таким чином, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України “Про прокуратуру”, і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження судом підстав для представництва. Якщо прокурору відомі причини такого незвернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові. Але якщо з відповіді зазначеного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим. 
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18.
Як вбачається з матеріалів позовної заяви, позов прокурором подано в особі Чернігівської обласної ради у зв`язку із невиконанням нею своїх обов`язків щодо захисту інтересів держави у суді. 
Відповідно до ч. 2 ст. 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” обласні та районні ради є органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст, у межах повноважень, визначених Конституцією України, цим та іншими законами, а також повноважень, переданих їм сільськими, селищними, міськими радами.
При цьому орган місцевого самоврядування може бути позивачем та відповідачем у судах загальної юрисдикції, зокрема, звертатися до суду, якщо це необхідно для реалізації його повноважень і забезпечення виконання функцій місцевого самоврядування (ст. 18-1 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні”).
Згідно із частинами 1, 4 ст. 60 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить, зокрема, право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності. Районні та обласні ради від імені територіальних громад сіл, селищ, міст здійснюють управління об`єктами їхньої спільної власності, що задовольняють спільні потреби територіальних громад. 
Відповідно до п. “а” ч. 1 ст. 8 Земельного кодексу України до повноважень обласних рад у галузі земельних відносин належить розпорядження землями, що знаходяться у спільній власності територіальних громад сіл, селищ, міст області.
Згідно з ч. 2 ст. 122 Земельного кодексу України Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради передають земельні ділянки у власність або у користування з відповідних земель спільної власності територіальних громад для всіх потреб.
Пунктом 3 ст. 30 Лісового кодексу України передбачено, що Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, Київська та Севастопольська міські, районні ради у сфері лісових відносин у межах своїх повноважень на відповідній території: передають у власність, надають у постійне користування земельні лісові ділянки на землях спільної власності відповідних територіальних громад, власності територіальних громад міст Києва і Севастополя та припиняють права користування ними.
Згідно зі статутом Ічнянського районного Дочірнього агролісогосподарського спеціалізованого підприємства “Ічнярайагролісництво” Підприємство є Дочірнім підприємством комунального підприємства “Чернігівоблагроліс” Чернігівської обласної ради; майно Підприємства є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області. 
Відповідно до п. 7 розділу ІІ “Прикінцеві та перехідні положення” Закону України від 06.09.2012 №5245-VI “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо розмежування земель державної та комунальної власності” (далі – Закон №5245-VI), з дня набрання чинності цим законом (чинний з 01.01.2013) землі державної та комунальної власності в Україні вважаються розмежованими.
Згідно п.3 розділу ІІ Закону №5245-VI з дня набрання ним чинності землями комунальної власності відповідних територіальних громад вважаються, зокрема, земельні ділянки, які перебувають у постійному користуванні органів місцевого самоврядування, комунальних підприємств, установ, організацій. 
Предметом спору є земельна ділянка, яка станом на час набрання чинності Закону №5245-VI і на теперішній час перебуває у постійному користуванні Ічнянського районного Дочірного агролісогосподарського спеціалізованого підприємства “Ічнярайагролісництво” та є спільною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст області.
Отже, Чернігівська обласна рада є компетентним органом у спірних правовідносинах.
Прилуцька окружна прокуратура листом №54-77-3268ВИХ-25 від 05.05.2025 поінформувала Чернігівську обласну раду про виявлені порушення законодавства при передачі у комунальну власність земельної ділянки 7421782000:04:000:0367, а також просила повідомити про вжиті заходи щодо усунення порушень у користуванні та розпорядження цією земельною ділянкою (а.с. 68-69). 
Листом 01-05/469 від 28.05.2025 Чернігівська обласна рада повідомила Прилуцьку окружну прокуратуру, що заходи претензійно-позовного характеру щодо спірної земельної ділянки нею не вживалися, та не заперечила щодо представництва прокуратурою інтересів територіальних громад сіл, селищ, міст Чернігівської області для скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки в Державному земельному кадастрі.
Отже, підставою реалізації прокурором представницьких функцій стала усвідомлена пасивна поведінка позивача, який є компетентним органом у спірних правовідносинах і у разі виявлення порушень законодавства має право звернутись до суду щодо захисту порушених інтересів.
Прилуцька окружна прокуратура у порядку ч. 4 ст. 23 Закону України “Про прокуратуру” повідомила Чернігівську обласну раду про підготовку до Господарського суду Чернігівської області позовної заяви в інтересах держави в особі останньої про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367.
Представництво інтересів держави в суді є конституційною функцією органів прокуратури, а подача позову – єдиним можливим заходом реагування, направленим на реальне поновлення порушених прав та інтересів держави.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що прокурор належним чином підтвердив наявність у нього підстав для представництва інтересів держави в особі Чернігівської обласної ради у суді при зверненні із цим позовом.
Щодо суті спору суд першої інстанції зазначав наступне.
У статті 14 Конституції України зазначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Відповідно до ч. 2 даної статті право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до ч. 1 ст. 1 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
Землі України за основним цільовим призначенням поділяються на категорії, одними із яких є землі сільськогосподарського призначення та землі лісогосподарського призначення (ст. 19 Земельного кодексу України).
Згідно з ч. 1 ст. 22 Земельного кодексу України землями сільськогосподарського призначення визнаються землі, надані для виробництва сільськогосподарської продукції, здійснення сільськогосподарської науково-дослідної та навчальної діяльності, розміщення відповідної виробничої інфраструктури, у тому числі інфраструктури оптових ринків сільськогосподарської продукції, або призначені для цих цілей.
Згідно зі ст. 55 Земельного кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать землі, вкриті лісовою рослинністю, а також не вкриті лісовою рослинністю, нелісові землі, які надані та використовуються для потреб лісового господарства. 
Відповідно до ст. 5 Лісового кодексу України до земель лісогосподарського призначення належать лісові землі, на яких розташовані лісові ділянки, та нелісові землі, зайняті сільськогосподарськими угіддями, водами й болотами, спорудами, комунікаціями, малопродуктивними землями тощо, які надані в установленому порядку та використовуються для потреб лісового господарства. До земель лісогосподарського призначення не належать землі, на яких розташовані полезахисні лісові смуги. 
Ліси можуть перебувати в державній, комунальній та приватній власності (ч. 3 ст. 7 Лісового кодексу України).
За приписами ст. 9 Лісового кодексу України у комунальній власності перебувають ліси в межах населених пунктів, крім лісів, що перебувають у державній або приватній власності. У комунальній власності можуть перебувати й інші ліси, набуті або віднесені до об`єктів комунальної власності в установленому законом порядку.
Частиною 1 ст. 57 Земельного кодексу України визначено, що земельні ділянки лісогосподарського призначення за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування надаються в постійне користування спеціалізованим державним або комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим державним і комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створено спеціалізовані підрозділи, для ведення лісового господарства.
У постійне користування ліси на землях комунальної власності для ведення лісового господарства без встановлення строку надаються спеціалізованим комунальним лісогосподарським підприємствам, іншим комунальним підприємствам, установам та організаціям, у яких створені спеціалізовані лісогосподарські підрозділи (ч. 2 ст. 17 Лісового кодексу України).
Частиною 1 ст. 92 Земельного кодексу України визначено, що право постійного користування земельною ділянкою – це право володіння і користування земельною ділянкою, яка перебуває у державній або комунальній власності, без встановлення строку. 
За приписами ч. 4 ст. 149 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) Верховна Рада Автономної Республіки Крим, обласні, районні ради вилучають земельні ділянки спільної власності відповідних територіальних громад, які перебувають у постійному користуванні, для всіх потреб.
З огляду на приписи ст. 20 Земельного кодексу України (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) зміна цільового призначення земельних ділянок державної або комунальної власності провадиться органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування, які приймають рішення про затвердження проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок та передачу цих ділянок у власність або надання у користування відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. Зміна цільового призначення земельних ділянок, зокрема, лісогосподарського призначення, що перебувають у державній чи комунальній власності, здійснюється за погодженням з Кабінетом Міністрів України (ч. 7 ст. 20 Земельного кодексу України).
Згідно зі ст. 21 Земельного кодексу України порушення порядку встановлення та зміни цільового призначення земель є підставою для: а) визнання недійсними рішень органів державної влади, Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим та органів місцевого самоврядування про надання (передачу) земельних ділянок громадянам та юридичним особам; б) визнання недійсними угод щодо земельних ділянок; в) відмови в державній реєстрації земельних ділянок або визнання реєстрації недійсною; г) притягнення до відповідальності відповідно до закону громадян та юридичних осіб, винних у порушенні порядку встановлення та зміни цільового призначення земель.
За п. “г” ч. 4 ст. 83 Земельного кодексу України землі, які належать на праві власності територіальним громадам є комунальною власністю. До земель комунальної власності, які не можуть передаватись у приватну власність, належать, зокрема, землі лісогосподарського призначення, крім випадків, визначених цим Кодексом.
За приписами ч. 1, 3, 4, 9 ст. 791 Земельного Кодексу України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру. Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Земельна ділянка може бути об`єктом цивільних прав виключно з моменту її формування (крім випадків суборенди, сервітуту щодо частин земельних ділянок) та державної реєстрації права власності на неї.
Статтею 1 Закону України “Про Державний земельний кадастр” визначено, що державна реєстрація земельної ділянки – внесення до Державного земельного кадастру передбачених цим Законом відомостей про формування земельної ділянки та присвоєння їй кадастрового номера.
За змістом ч. 1 ст. 24 вищевказаного Закону державна реєстрація земельної ділянки здійснюється при її формуванні шляхом відкриття Поземельної книги на таку ділянку.
Згідно ч. 2 ст. 152 Земельного кодексу України власник земельної ділянки може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою.
Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном (ст. 391 Цивільного кодексу України).
Застосування конкретного способу захисту має призводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту (постанови Великої Палати Верховного Суду від 16.02.2021 у справі №910/2861/18, від 19.10.2022 у справі №910/14224/20). 
Як вбачається з матеріалів справи, 29.12.2001 видано Державний акт на право постійного користування землею І-ЧН №001832, згідно якого ДП “Ічнярайагролісництво” передано у постійне користування 701,6 га в межах з планом землекористування для ведення лісового господарства.
Згідно з таксаційним описом 38 кварталу ДП “Ічнярайагролісництво”, земельна ділянка з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, накладається на землі лісогосподарського призначення, покриті лісовою рослинністю (таксаційні характеристики: вік рослин - від 2 до 86 років, висота - від 1 до 25 метрів, діаметр - від 2 до 32 см).
Чернігівська обласна рада у листі від 22.05.2025 №2362-25 зазначила про те, що рада не надавала згоду на вилучення із спільної власності територіальних громад, сіл, селищ, міст Чернігівської області і про зміну цільового призначення спірної земельної ділянки іншим суб`єктам господарювання та органам місцевого самоврядування.
Прокурор стверджує, що земельна ділянка з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га, яка розташована на території Бурімської сільської ради, як земельна ділянка сільськогосподарського призначення перейшла у комунальну власність з дня набрання чинності п. 24 Перехідних положень ЗК України та в силу закону є комунальною власністю Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області, що надає право міській раді у будь-який час внести відповідні відомості до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та розпорядитись земельною ділянкою. 
Як зазначає прокурор, скасування державної реєстрації спірної земельної ділянки з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 у Державному земельному кадастрі фактично стосується майнових прав Ічнянської міської ради на спірну земельну ділянку, яка в силу п. 24 Перехідних положень Земельного кодексу України перейшла до комунальної власності територіальної громади. Позовна вимога про скасування вчиненої 17.12.2019 у Державному земельному кадастрі державної 7,8580 га звернена саме до Ічнянської міської ради як відповідача, оскільки скасування державної реєстрації земельної ділянки має на меті припинення існування земельної ділянки як об`єкту, речові права щодо якої не зареєстровані.
Зі змісту пункту третього прохальної частини позовної заяви вбачається, що Прилуцькою окружною прокуратурою заявлено позовну вимогу про усунення перешкод власнику – державі в особі Чернігівської обласної ради у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 17.12.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, площею 7,8580 га.
Виходячи з приписів ч. 4 ст. 45 Господарського процесуального кодексу України, відповідачами є особи, яким пред`явлено позовну вимогу.
Належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом, тобто відповідач – це особа, яка має безпосередній зв`язок зі спірними правовідносинами та, на думку позивача, порушила, не визнала або оспорила його права, свободи чи інтереси і притягується до участі у справі за пред`явленими вимогами. При цьому відповідач має бути, зокрема, такою юридичною особою, за рахунок якої можливо було б задовольнити позовні вимоги. Захисту в судовому порядку підлягають порушене право й охоронювані законом інтереси саме від відповідача. Належним відповідачем є особа, яка є суб`єктом матеріального правовідношення, тобто особа, за рахунок якої можливо задовольнити позовні вимоги, захистивши порушене право чи інтерес позивача (п. 45 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №902/1331/21).
Колегія суддів зазначає, що Прилуцькою окружною прокуратурою відповідачем у даній справі зазначено Ічнянську міську раду Прилуцького району Чернігівської області, проте заявлені позовні вимоги відповідачеві не адресовані, прохальна частина позовної заяви не містить змісту позовних вимог до відповідача.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції вважає безпідставними доводи скаржника про те, що міська рада є належним відповідачем за вказаною вимогою, а також виникнення права комунальної власності лише після її державної реєстрації.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин” від 28.04.2021 розділ Х Перехідних положень Земельного кодексу України доповнено п. 24, у відповідності з яким з дня набрання чинності цим пунктом землями комунальної власності територіальних громад вважаються всі землі державної власності, розташовані за межами населених пунктів у межах таких територіальних громад, зокрема, сільськогосподарські. Земельні ділянки, що вважаються комунальною власністю територіальних громад сіл, селищ, міст відповідно до цього пункту і право державної власності на які зареєстроване у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, переходять у комунальну власність з моменту державної реєстрації права комунальної власності на такі земельні ділянки.
Підпунктом “е” підпункту 2 пункту 5 розділу VII Прикінцевих та перехідних положень Закону України “Про Державний земельний кадастр” ст. 126 названого закону викладено в такій редакції: “Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень”.
Згідно з п.1 ч.1 ст. 2 Закону України “Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень” державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі – державна реєстрація прав) – офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
В Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відсутні відомості про реєстрацію речових прав на земельну ділянку з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, що підтверджується інформаційною довідкою №428491161 від 26.05.2025.
Згідно з ч.4 ст. 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Приймаючи до уваги відсутність в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про реєстрацію речових прав на спірну земельну ділянку з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 за відповідачем, а також враховуючи те, що відповідач фактично не чинить перешкод у користуванні та розпорядженні спірною земельною ділянкою з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367 площею 7,8580 га, суд доходить висновку про те, що прокурором неправильно визначено відповідача у справі. Зі змісту заявлених прокурором позовних вимог про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення не вбачається порушення відповідачем– Ічнянською міською радою Прилуцького району Чернігівської області, прав чи інтересів держави, а відповідно не доведено обґрунтованості позовних вимог. Виходячи з заявленого прокурором способу захисту порушеного права, судом встановлено, що позовні вимоги не спрямовані до відповідача, що є самостійною підставою для відмови у позові.
Вирішуючи спір та встановивши факт пред`явлення позову до неналежного відповідача, відсутність клопотань про заміну первісного відповідача належним відповідачем, незалучення до участі у справі співвідповідача, суд відмовляє в задоволенні позову саме із зазначених підстав. Визначення відповідачів, предмета і підстав спору є правом позивача, натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову – обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження. За власною ініціативою суд не може залучити до участі в справі співвідповідача або замінити первісного відповідача належним відповідачем. Пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для закриття провадження у справі. За результатами розгляду справи суд відмовляє у позові до неналежного відповідача. Процесуальним наслідком пред`явлення позову до неналежного відповідача є відмова в позові до нього (п. 66-69 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 16.02.2024 у справі №902/1331/21).
За загальним правилом обов`язок доказування певних обставин покладається на особу, яка посилається на ці обставини. Обов`язок доказування та подання доказів розподіляється між сторонами, виходячи з того, хто посилається на юридичні факти, які обґрунтовують його вимоги та заперечення. Це стосується позивача, який повинен доказати факти, на підставі яких пред`явлений позов, а також відповідача, який має можливість доказувати факти, на підставі яких він заперечує проти позову.
Верховний Суд неодноразово наголошував, що алгоритм та порядок встановлення фактичних обставин кожної конкретної справи не є типовим і залежить насамперед від позиції сторін спору, а також доводів і заперечень, якими вони обґрунтовують свою позицію. Предмет доказування формується, виходячи з підстав вимог і заперечень сторін та норм матеріального права (постанова об`єднаної палати Касаційного господарського суду в складі Верховного Суду від 05.07.2019 у справі №910/4994/18, постанови Верховного Суду від 10.07.2024 у справі №914/1574/23, від 02.07.2024 у справі №910/12295/23, від 14.05.2024 у справі №910/4437/23).
Враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку, що позовні вимоги про усунення перешкод власнику – державі в особі Чернігівської обласної ради, у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою лісогосподарського призначення шляхом скасування вчиненої 17.12.2019 у Державному земельному кадастрі державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 7421782000:04:000:0367, площею 7,8580 га задоволенню не підлягають.
Інші доводи, на які посилалися сторони під час розгляду даної справи, залишені судом без задоволення та не прийняті до уваги, як необґрунтовані та такі, що не спростовують висновків суду щодо задоволення позову.
Відповідно до частини 1 статті 73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Статтею 76 ГПК України визначено, що належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (ст. 86 Господарського процесуального кодексу України).
Судом враховується, що Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" у рішенні від 18.07.2006 та у справі "Трофимчук проти України" у рішенні від 28.10.2010 зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. У даній справі апеляційний суд дійшов висновку, що скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого та правомірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог Прилуцької окружної прокуратури, в інтересах держави в особі Чернігівської обласної ради до Ічнянської міської ради Прилуцького району Чернігівської області про усунення перешкод у користуванні та розпорядженні земельною ділянкою.
З огляду на викладене, судова колегія приходить до висновку про те, що апеляційна скарга Чернігівської обласної прокуратури на рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі № 927/626/25 є необґрунтованою та такою, що задоволенню не підлягає.
У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на скаржника.

Керуючись ст. 2, 129, 269, 270, п. 1 ч. 1 ст. 275, ст. 276, 281 – 282 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Чернігівської обласної прокуратури - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Чернігівської області від 06.11.2025 у справі № 927/626/25 - залишити без змін.
Судові витрати, за перегляд рішення у суді апеляційної інстанції, покласти на скаржникa.
Матеріали справи повернути до Господарського суду Чернігівської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, передбаченому ст. 286 – 291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст складено 07.07.2026

Головуючий суддя С.А. Гончаров 

Судді О.М. Сибіга

О.В. Тищенко