ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

13 липня 2026 року	м. Ужгород	№ 260/4129/26 	

Закарпатський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Іванчулинець Д.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код ЄДРПОУ 14099344), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) в особі представника – адвоката Бора Юрія Володимировича (далі – представник позивача) звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (далі - відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (далі – третя особа), яким просить суд:
1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.05.2026 року №072250005080;
2) зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області з дати звернення 22.05.2026 року перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу та призначити пенсію в розмірі 60 відсотків заробітної плати працюючого державного службовця відповідної посади та відповідного рангу за останнім місцем роботи на державній службі згідно довідок Закарпатської митниці Державної митної служби України від 13.05.2026 року №7.7-22/33-204, №7.7-22/33-205;
3) вирішити питання розподілу судових витрат. 
Позовні вимоги позивач обґрунтовує тим, що він з 2021 року отримує пенсію за віком. З метою переходу на інший вид пенсії він звернувся до органу Пенсійного фонду України із відповідною заявою, однак у задоволенні такої було відмовлено з мотивів не поширення дії Закону України «Про державну службу» від 10.12.2015 №889 на посадових осіб органів Державної митної служби України. Вказану відмову вважає протиправною та такою, що суперечить нормам Митного кодексу України, відповідно до яких пенсійне забезпечення осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Закону України «Про державну службу».
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 червня 2026 року відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін.
Вказану ухвалу доставлено Головному управлінню Пенсійного фонду України в Харківській області 12.06.2026 року до його електронного кабінету, що стверджується Довідкою про доставку електронного листа.
Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Станом на 13.07.2026 року Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області відзив на позовну заяву не подав.
Згідно з ч. 2 ст. 175 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи. Суд має право вирішити спір за наявними матеріалами справи також у разі, якщо відзив подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 18 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його і не навела поважних причин невиконання такого обов`язку.
22 червня 2026 року до суду надійшли матеріали з електронної пенсійної справи позивача.
30 червня 2026 року від представника третьої особи до суду надійшли письмові пояснення, відповідно до змісту яких проти задоволення позову заперечив з мотивів його безпідставності. 
Так, зокрема, зазначив, що пенсії за ст. 37 Закону №3723-XII призначаються за правилами Порядку, затвердженого постановою КМУ №622 від 14.09.2016, що застосовується з 01.05.2016 р., який відповідно до розд. XI Закону №889-VIII вимагає наявності на цю дату не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до категорій державної служби, визначених ст. 25 Закону №3723-XII. Оскільки посадові особи митних органів мають спеціальні звання згідно з Митним кодексом України, їхні посади не належать до зазначених категорій, а періоди такої служби не зараховуються до стажу держслужби. Крім того, постанова КМУ №283 від 03.05.1994 р., на яку посилається позивач, втратила чинність 01.05.2016 р., а відповідно до принципу незворотності дії нормативних актів у часі (Рішення КСУ №1-рп/99), застосовувати можна лише той акт, що був чинним на момент виникнення спірних правовідносин.
Головне управління заперечує проти змісту довідок, на підставі яких позивач просить провести перерахунок пенсії, оскільки у постанові Верховного Суду від 22.02.2023 по справі № 320/12166/20 колегія суддів зауважила, що адміністративне судочинство спрямоване на захист уже порушених прав осіб у сфері публічно-правових відносин, а для задоволення позову адміністративний суд повинен встановити, що в зв`язку з прийняттям суб`єктом владних повноважень рішення, вчиненню ним дій чи допущенням бездіяльності порушуються права позивача. Захист прав, свобод та інтересів осіб передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення. Неможливо зобов`язати відповідача на майбутнє вчиняти дії чи утриматись від вчинення певних дій, оскільки відсутні факти порушення прав позивача в майбутньому. Вимога позивача врахувати при здійсненні перерахунку пенсії довідки про заробітну плату в даному випадку є похідною та заявлена передчасно, оскільки повинна вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права на переведення на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
Відповідно до положень ч. 5 ст. 262, ч. 1 ст. 263 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Суд зазначає, що судове рішення у справі, постановлене у письмовому провадженні, складено у повному обсязі відповідно до ч. 4 ст. 243 КАС України, з врахуванням положень ст. 263 КАС України.
Згідно з ч. 5 ст. 250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок наявних у справі доказів у їх сукупності, суд зазначає наступне.
Судом встановлено, що позивач – ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 ) перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні пенсійного фонду України в Закарпатській області та 2021 року отримує пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
22 травня 2026 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління пенсійного фонду України в Закарпатській області із заявою №2047 щодо здійснення переведення з пенсії за віком згідно Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IУ на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу» №889-VIII.
Відповідно до положень п. 4.2 Порядку, після реєстрації заяви та сканування копій документів Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності, визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу - Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області.
25 травня 2026 року відділом перерахунку пенсій №1 управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат та соціальних послуг Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області за результатом розгляду поданої ОСОБА_1 заяви №2047 прийнято рішення про відмову в переведенні пенсії №072250005080 від 25.05.2026 року.
Не погоджуючись з зазначеною відмовою відповідача, позивач через свого представника звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Зі змісту ч. 3 ст. 23 Загальної Декларації прав людини, п. 4 частини першої Європейської соціальної хартії випливає, що кожна особа похилого віку має право на справедливу і задовільну винагороду, соціальний захист, за роки важкої праці та шкідливих робіт, яка є основним джерелом існування для них самих та їхніх сімей.
Ст. 46 Конституції України також передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Спірні правовідносини виникли з приводу відмови органу Пенсійного фонду України перевести позивача на інший вид пенсії, зокрема, пенсію державного службовця.
01 травня 2016 року набрав чинності Закон України «Про державну службу» №889-VIII від 10.12.2015 (далі – Закону №889), яким врегульовано, в т.ч. питання пенсійного забезпечення державних службовців.
За нормами ст. 90 Закону №889 пенсійне забезпечення державних службовців здійснюється відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Поряд з цим, згідно з п. 10 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889 державні службовці, які на день набрання чинності цим Законом займають посади державної служби та мають не менш як 10 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, мають право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Для осіб, які на день набрання чинності цим Законом мають не менш як 20 років стажу на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державної служби, визначених статтею 25 Закону України «Про державну службу» та актами Кабінету Міністрів України, зберігається право на призначення пенсії відповідно до статті 37 Закону України «Про державну службу» у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців (п. 12 Прикінцевих та перехідних положень Закону №889).
Отже, при наявності у особи станом на 01.05.2016 певного стажу державної служби (10 років для осіб, що на зазначену дату займали посади державної служби, або 20 років незалежно від того, чи працювала особа станом на 01.05.2016 на державній службі), така особа зберігає право на призначення пенсії відповідно до ст. 37 Закону України «Про державну службу» від 16.12.1993 № 3723-ХІІ, але за такої умови: у порядку, визначеному для осіб, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців.
Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 15.12.2020 року у справі №560/2398/19.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Умови пенсійного забезпечення державних службовців до 01 травня 2016 року регулювалися нормами ст. 37 Закону України «Про державну службу» №3723-XII від 16.12.1993 (далі – Закон №3723).
Так, ч. 1 зазначеної статті передбачено, що на одержання пенсії державних службовців мають право чоловіки, які досягли віку 62 роки, та жінки, які досягли пенсійного віку, встановленого ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності страхового стажу, необхідного для призначення пенсії за віком у мінімальному розмірі, передбаченому абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», у тому числі стажу державної служби не менш як 10 років, та які на час досягнення зазначеного віку працювали на посадах державних службовців, а також особи, які мають не менш як 20 років стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Отже, необхідною умовою для отримання вказаного виду пенсії є наявність у особи спеціального стажу на посадах державних службовців, визначених ст. 25 Закону №3723 та спеціальними актами Кабінету Міністрів України.
Відповідно до відомостей трудової книжки НОМЕР_2 від 31.07.1979 року, ОСОБА_1 у період з 17.05.1997 року по 13.12.2025 року проходив службу в органах Державної митної служби України, що відповідачем визнається. 
Із копії трудової книжки ОСОБА_1 вбачається, що він працював у митних органах та:
- 17.05.1997 року прийняв присягу державного службовця (запис трудової книжки за №18); 
- 06.04.2000 року присвоєно персональне звання інспектор митної служби ІІ рангу (запис трудової книжки за №21); 
- 21.05.2002 року присвоєно персональне звання інспектор митної служби І рангу (запис трудової книжки за №23); 
- 19.04.2004 року присвоєно спеціальне звання інспектор митної служби ІV рангу (запис трудової книжки за №24);
- 27.07.2004 року присвоєно спеціальне звання інспектор митної служби І рангу (запис трудової книжки за №26);
- 25.06.2005 року присвоєно спеціальне звання радник митної служби ІІІ рангу (запис трудової книжки за №27);
- 04.06.2013 року присвоєно 11 ранг державного службовця (запис трудової книжки за №36);
- 24.12.2013 року присвоєно спеціальне звання радник податкової та митної справи ІІІ рангу (запис трудової книжки за №38);
- 08.12.2019 року присвоєно 6 ранг державного службовця (запис трудової книжки за №48);
- 10.07.2020 року присвоєно спеціальне звання радник митної служби ІІІ рангу (запис трудової книжки за №49);
- 13.12.2025 року звільнений з роботи на підставі п.2 ч.1 ст.83, ч.1 ст.85 Закону України «Про державну службу» (запис трудової книжки за №53).
Разом з тим, Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області оскарженим рішенням відмовився врахувати період роботи до спеціального страхового стажу ОСОБА_1 при вирішенні питання можливості переведення його на пенсію за нормам Закону України «Про державну службу» з тих мотивів, що періоди роботи ОСОБА_1 згідно із записами трудової книжки НОМЕР_2 та вкладишу до трудової книжки НОМЕР_3 : з 17.05.1997 р. по 03.12.1999 р., з 08.12.1999 р. по 04.08.2006 р., з 07.08.2006р. по 13.12.2025р. в органах митної служби-не можуть бути враховані до стажу державної служби зважаючи на те, що відповідно до частини другої статті 573 Митного кодексу України присвоювалися персональні звання, спеціальні звання, а в разі присвоєння персонального, спеціального звання відповідно до статті 573 надбавка за ранг державного службовця не виплачується і відповідно ці посади не належать до посад, віднесених до категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723. В переведенні на пенсію за віком відповідно до Закону України «Про державну службу», згідно поданої заяви від 18.05.2026р., відмовлено за відсутності необхідного стажу роботи на посадах, віднесених до відповідних категорій посад державних службовців, визначених статтею 25 Закону №3723 та актами Кабінету Міністрів України.
Проте суд не може погодитися з таким висновком відповідача з огляду на наступне. 
Статтею 37 Закону №3723 визначено, що період роботи посадових осіб в органах державної податкової та митної служб на посадах, на яких відповідно до закону присвоювалися спеціальні та/або персональні звання, зараховується до стажу державної служби, незалежно від місця роботи на час досягнення зазначеного віку.
Згідно п. 8 розділу ХІ Закону №889 стаж державної служби за періоди роботи (служби) до набрання чинності цим Законом обчислюється у порядку та на умовах, установлених на той час законодавством.
Пунктом 1 Порядку обчислення стажу державної служби, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 03 травня 1994 року №283 (постанова втратила чинність на підставі Постанови Кабінету Міністрів України №229 від 25.03.2016) було регламентовано, що ним визначаються посади і органи, час роботи в яких зараховуються до стажу державної служби.
Відповідно до п. 2 Порядку №283, до стажу державної служби зараховується робота (служба): на посадах державних службовців у державних органах, передбачених у статті 25 Закону України «Про державну службу», а також на посадах, віднесених Кабінетом Міністрів України до відповідної категорії посад державних службовців; на посадах керівних працівників і спеціалістів в апараті органів прокуратури, судів, нотаріату, дипломатичної служби, митного контролю, внутрішніх справ, служби безпеки, розвідувальних органів, інших органів управління військових формувань, Держспецзв`язку, Адміністрації Держспецтрансслужби, державної податкової та контрольно-ревізійної служби, Держфінінспекції, її територіальних органів.
Пунктом 4 Порядку №283 закріплено, що документом для визначення стажу державної служби є трудова книжка та інші документи, які відповідно до чинного законодавства підтверджують стаж роботи.
У постанові від 26.06.2018 у справі №735/939/17 у подібних правовідносинах Верховний Суд вказав, що до спірних правовідносин підлягає застосуванню Порядок №283.
Спеціальним законом, що визначає статус працівників митної служби в Україні, її функції та правові основи діяльності є Митний кодекс України.
Стаття 154 Митного кодексу України 1991 року передбачала, що службовим особам митних органів України присвоюються персональні звання відповідно до займаних посад і стажу роботи.
Статтею 430 Митного кодексу України 2002 року визначено, що пенсійне забезпечення посадових осіб митної служби України здійснюється відповідно до умов і порядку, встановлених Законом України «Про державну службу».
Відповідно до абз. 1 ч. 1 пт. 588 Митного кодексу України, пенсійне забезпечення посадових осіб митних органів здійснюється в порядку та на умовах, передбачених Законом України «Про державну службу». При цьому період роботи (служби) зазначених осіб (у тому числі тих, яким присвоєні спеціальні звання) в митних органах зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу», незалежно від місця роботи на час досягнення віку, передбаченого зазначеним Законом.
Аналізуючи наведені положення Митного кодексу України та пункту 2 Порядку №283, суд дійшов висновку, що період проходження служби посадовими особами митних органів зараховується до стажу державної служби та до стажу роботи на посадах, віднесених до категорій посад державних службовців, що дає право на призначення пенсії відповідно до Закону України «Про державну службу» і в тому разі, якщо таким особам присвоювалися спеціальні звання під час проходження служби. 
Аналогічний підхід застосування означених норм права висловлений Верховним Судом у постанові від 03.07.2018 року (справа №586/965/16-а) та від 18.03.2021 року (справа №500/5183/17).
Враховуючи викладене, суд вважає, що ОСОБА_1 має право на призначення пенсії з урахуванням положень пункту 12 розділу XI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №889 та ст. 37 Закону №3723, а тому відповідач протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії за віком відповідно до Закону України «Про державну службу».
З огляду на викладене, суд вважає рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області №072250005080 від 25.05.2026 року протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Частиною 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV визначено, що переведення з одного виду пенсії на інший здійснюється з дня подання заяви на підставі документів про страховий стаж, заробітну плату (дохід) та інших документів, що знаходяться на час переведення з одного виду пенсії на інший в пенсійній справі, а також додаткових документів, одержаних органами Пенсійного фонду.
Судом встановлено, що позивач звернувся із заявою про переведення на пенсію державного службовця 22 травня 2026 року, а тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» переведення на пенсію слід проводити саме з цієї дати.
Поряд з цим не підлягає задоволенню позовна вимога в частині зобов`язання відповідача перевести позивача на пенсію за віком на підставі довідок Закарпатської митниці про складові заробітної плати для призначення пенсії державного службовця №7.7-22/33-204 та №7.7-22/33-205 від 13 травня 2026 року, з огляду на те, що при прийнятті оскарженого рішення орган пенсійного фонду не розглядав належність таких довідок, оскільки відмовив у переведенні за відсутності достатнього страхового стажу.
Отже, ключовим правовим питанням у справі, щодо якого фактично виник спір, є право позивача на перехід на пенсію державного службовця.
Відповідно питання щодо порядку проведення розрахунку розміру майбутньої пенсії є похідними і повинні вирішуватись після вирішення питання про наявність відповідного права.
Оскільки судовому захисту підлягають порушені права чи інтереси особи, а не ті, що можливо/ймовірно будуть порушені у майбутньому, у задоволенні цих позовних вимог слід відмовити, як передчасних.
Таким чином, заявлені позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України, при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Керуючись ст. 241, 243, 255, 257, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

В И Р І Ш И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код ЄДРПОУ 14099344), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, буд. 4, м. Ужгород, Закарпатська область, 88008, код ЄДРПОУ 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 25.05.2026 року №072250005080.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області перевести ОСОБА_1 з пенсії за віком, призначеної відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» на пенсію за віком згідно Закону України «Про державну службу», з дати звернення 22.05.2026 року.
4. В задоволенні решти частини позовних вимог - відмовити.
5. Стягнути на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (майдан Свободи, Держпром, 3 під`їзд, 2 поверх, м. Харків, Харківська область, 61022, код ЄДРПОУ 14099344) судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 532,48 грн. (п`ятсот тридцять дві гривні сорок вісім копійок).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Д.В. Іванчулинець