П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

9 вересня 2026 року місто Київ 
справа № 369/8770/16-ц
провадження № 22-ц/824/11562/2026 

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача- Шкоріної О.І., суддів - Євграфової Є.П., Поливач Л.Д., за участю секретаря судового засідання - Хасанової А.Р.

сторони:
позивач - ОСОБА_1 
відповідач -  ОСОБА_2 
відповідач - ОСОБА_3 
відповідач - ОСОБА_4 
відповідач - ОСОБА_5 
відповідач - приватний нотаріус Скадовського районного округу Херсонської області Гришко Сергій Миколайович

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 року, постановлену у складі судді Янченко А.В., суд-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2024 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визнання договору дарування земельної ділянки удаваним в частині змісту правовідносин, статусу сторін та ціни об`єкта відчуженої нерухомості, та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , приватного нотаріуса Скадовського районного округу Херсонської області Гришка С.М. про поділ належних подружжю частини житлового будинку, частини земельної ділянки, визнання недійсними договорів купівлі-продажу частини житлового будинку та земельної ділянки, визнання цих частини житлового будинку та земельної ділянки сумісною власністю, витребування їх з чужого незаконного володіння та поділ між подружжям, та позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошової компенсації вартості частин автомобілів в порядку поділу майна подружжя, належного на праві спільної сумісної власності відмовлено в повному обсязі. Скасовано заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 березня 2017 року в частині накладення заборони на відчуження.
Додатковим рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 30000 грн.. Також стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20000 грн.
Постановою Київського апеляційного суду від 26 червня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2024 року в частині вирішення позовних вимог щодо стягнення грошової компенсації вартості частин автомобіля в порядку поділу майна подружжя, належного на праві спільної сумісної власності скасовано та ухвалено нове судове рішення в цій частині. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя грошову компенсацію за частини ринкової вартості автомобіля у розмірі 230869,35 грн. В решті рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 17 вересня 2024 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору у розмірі 5772,04 грн. Додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 10 грудня 2024 року залишено без змін.
Додатковою постановою Київського апеляційного суду від 10 липня 2025 року стягнуто з ОСОБА_1  на користь ОСОБА_2 15000 грн. витрат, понесених на професійну правничу допомогу. Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10000 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
Постановою Верховного Суду у складі колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 березня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Постанову Київського апеляційного суду від 26 червня 2025 року в оскаржуваній частині залишено без змін.
У серпні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з заявою про ухвалення додаткового рішення.
Заяву обґрунтовано тим, що заявником під час проголошених ним судових дебатів, які були ще не закінчені, було подано заяву від 23 березня 2023 року про надання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу та інших витрат, які останній очікував понести до закінчення розгляду справи. Серед заявлених вимог у п.12 зазначено, що всі судові витрати у цій справі позивач просить стягнути з відповідачки ОСОБА_2 .. Попередній орієнтовний розмір суми коштів всіх судових витрат становить 102000 грн. У зв'язку з ухваленим у цій справі Київським апеляційним судом 26 червня 2025 року судовим рішенням, повний текст якого заявником отримано 1 серпня 2025 року, ОСОБА_1 звернувся з зазначеною заявою, в який просить винести додаткове рішення про стягнення з відповідачки ОСОБА_2 на його користь витрати на послуги з надання професійної правничої допомоги, пов'язаної з розглядом справи у розмірі 101097,99 грн. Така сума коштів була сплачена позивачем адвокату Перемежку А.О. в сумі 95500 грн, та адвокату Чурсіній І.О. 5597,99 грн. за представництво його інтересів в судових засіданнях у Києво-Святошинському районному суді Київської області.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 року заява Микитенка О.П. від 6 серпня 2025 року про ухвалення додаткового рішення залишена без розгляду.
Не погоджуючись з зазначеним судовим рішенням, Микитенко О.П. подав апеляційну скаргу, в який просить винести постанову, якою повністю задовольнити апеляційну скаргу та скасувати ухвалу суду першої інстанції і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції. Микитенко О.П. зазначає про те, що в оскаржуваній ухвалі жодним чином судом не зазначається про подану позивачем заяву від 23 березня 2023 року про надання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу та інших витрат, які він очікував понести до закінчення розгляду справи, яка міститься в матеріалах цієї справи, чим судом першої інстанції грубо порушено норми матеріального права та процесуального закону.
У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 адвокат Старовойт В.П. просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а постановлену судом першої інстанції ухвалу залишити без змін.
В судовому засіданні ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав і просив її задовольнити.
В судове засідання не з`явилися інші учасники справи, будучи повідомленими про місце, день і час засідання суду, що підтверджується звітами про доставку вихідної кореспонденції Київського апеляційного суду , рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.203-206, 211).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла до наступних висновків.
Постановляючи ухвалу про залишення заяви ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення без розгляду, суд першої інстанції виходив із того, що з огляду на дату складення повного тексту рішення судом першої інстанції у цій справі - 18 листопада 2024 року, ураховуючи норми ч.8 ст.141 та ч.3 ст.124 ЦПК України, останнім днем подання заяви про ухвалення додаткового рішення з відповідними доказами є 25 листопада 2024 року. Заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем до суду 6 серпня 2025 року, тобто із значним пропуском установленого ч.8 ст.141 ЦПК України строку, і питання про поновлення цього строку заявник не порушує. Факт отримання чи не отримання рішення суду, його оприлюднення, шляхом надання загального доступу в ЄДРСР, подальшого оскарження в суді апеляційної/касаційної інстанції впливають лише на прийняття рішення про поновлення процесуального строку, а не на перебіг процесуального строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов висновку, що у зв'язку з тим, що позивач ОСОБА_1 доказів понесених ним витрат на правничу допомогу до суду першої інстанції під час розгляду справи не надав, також не надав таких доказів протягом п'яти днів після ухвалення рішення суду, не заявив обґрунтоване клопотання про поновлення пропущеного строку, а оскільки положення ч.8 ст.141 ЦПК України мають імперативний характер, заява позивача про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу підлягає залишенню без розгляду.
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.
Відповідно до положень ч.1 п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв'язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Верховний Суду у постанові від 8 квітня 2020 року у справі №278/1396/19 виснував, що аналіз змісту наведено частини статті (ч.8 ст.141 ЦПК України) дає підстави для висновку, що можливість подання сторонами доказів в підтвердження понесених судових витрат, в тому числі і витрат на професійну правничу допомогу у відповідній інстанції, процесуальний закон ставить у залежність від процесуальної стадії розгляду справи у конкретній інстанції. Тобто докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції подаються до закінчення судових дебатів у справі саме в суд першої інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. Докази на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді апеляційної інстанції, відповідно подаються до закінчення судових дебатів під час перегляду справи у суді апеляційної інстанції, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення апеляцією за умови, що до закінчення судових дебатів у суді апеляційної інстанції сторона зробила про це відповідну заяву. Повторне подання доказів в суді апеляційної (касаційної) інстанції в підтвердження розміру витрат на правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції, процесуальний закон не вимагає.
Установлено, що ОСОБА_1 у суді першої інстанції до ухвалення судом першої інстанції рішення та протягом п`яти після ухвалення рішення доказів на підтвердження його витрат на професійну правничу допомогу не подавав.
Подана ОСОБА_1 до суду першої інстанції 23 березня 2023 року заява про надання попереднього орієнтовного розрахунку суми судових витрат на правову допомогу та інших витрат, які він очікує понести до закінчення розгляду справи № 369/8770/16-ц за його позовом про поділ спільного нажитого майна подружжя (337- 345 т.10), без надання доказів на підтвердженні розміру витрат на правничу допомогу, не дає підстав вважати, що позивачем виконані вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України.
Разом з тим, суд першої інстанції правильно залишив заяву ОСОБА_1 , подану 6 серпня 2025 року про ухвалення додаткового рішення щодо витрат, понесених останнім на професійну правничу допомогу при розгляді справи у суді першої інстанції, без розгляду, зважаючи на наступне.
Реченням другим ч.8 ст.141 ЦПК України визначено, що у разі не подання доказів на підтвердження розміру витрат на правничу допомогу у суді першої інстанції до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення судом першої інстанції, заява про розподіл витрат на професійну правничу допомогу залишається без розгляду.
Києво-Святошинський районний суд Київської області ухвалив рішення у цій справі 17 вересня 2024 року, повний тексті якого складено 18 листопада 2024 року. Останнім днем подання доказів на підтвердження витрат позивача на професійну правничу допомогу, які не були подані до закінчення судових дебатів, є 25 листопада 2024 року.
Оскільки заява про ухвалення додаткового рішення подана позивачем до суду 6 серпня 2025 року, тобто з пропуском установленого ч.8 ст.141 ЦПК України строку, - суд першої інстанції у відповідності до норм процесуального закону обґрунтовано залишив її без розгляду.
Доводи апеляційної скарги в тій частині, що право на стягнення витрат на професійну правничу допомогу у позивача з`явилось лише після ухвалення Київським апеляційним судом судового рішення, яким його позовні вимоги були частково задоволені, і відповідно, отримавши копію судового рішення 1 серпня 2025 року, він протягом п`яти днів подав заяву про ухвалення додаткового рішення, є безпідставними, оскільки початком перебігу п`ятиденного строку є рішення тієї судової інстанції, при розгляді справи в якій стороною були понесені такі витрати.
В своїй заяви про ухвалення додаткового рішення ОСОБА_1 чітко зазначив, що витрати на професійну правничу допомогу, які він просить стягнути з ОСОБА_2 , він поніс у суді першої інстанції.
Факт оскарження рішення суду першої інстанції в апеляційній інстанції незалежно від результату апеляційного перегляду, на перебіг процесуального строку, встановленого ч.8 ст.141 ЦПК України, не впливає.
Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції постановлена з дотриманням вимог процесуального права, висновки суду першої інстанції доводами апеляційної скарги не спростовуються, - підстави для її скасування відсутні.
З урахуванням викладеного, керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-
П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 21 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення, але може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова складена 14 вересня 2026 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна 

Судді: Є.П. Євграфова

Л.Д. Поливач