Провадження № 1-кп/557/105/2026
Справа № 557/769/26

В И Р О К
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 липня 2026 року селище Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю прокурора ОСОБА_2 
обвинуваченого ОСОБА_3 
законного представника ОСОБА_4 
захисника адвоката ОСОБА_5 
потерпілої ОСОБА_6 
представника органу опіки і піклування: ОСОБА_7 
представника органу поліції: ОСОБА_8 
секретар судового засідання ОСОБА_9 
розглянувши в підготовчому судовому засіданні в залі суду в селищі Гоща матеріали кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 120261810800000082 від 29.04.2026, щодо обвинувачення неповнолітнього
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Вільгір Гощанського району Рівненської області, зареєстрований та фактично проживає за адресою: АДРЕСА_1 , українця, громадянина України, з початковою середньою освітою, неодруженого, учня 10-А класу Бугринського ліцею Бугринської сільської ради Рівненського району Рівненської області, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 Кримінального кодексу України,
ВСТАНОВИВ:
1. Формулювання обвинувачення, визнаного судом доведеним.
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 26 квітня 2026 року приблизно о 21 годині 30 хвилин, маючи умисел на незаконне заволодіння чужим майном та прагнучи обернути його на свою користь, діючи умисно, протиправно, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно небезпечні наслідки та бажаючи їх настання, шляхом відкриття металевої хвіртки проник до території домогосподарства, що розташоване за адресою: АДРЕСА_2 , та в подальшому впевнившись, що за ним ніхто не спостерігає та його злочинні дії не помічені іншими сторонніми особами, шляхом відкриття незамкнених дверей проник до підсобного приміщення, що знаходиться на території вищевказаного домогосподарства, звідки незаконно заволодів транспортним засобом, а саме мотоциклом «Ява-350» моделі «638», червоного кольору, 1985 року випуску з д.н.з НОМЕР_1 , вартістю 20562,30 гривень, чим спричинив для потерпілої ОСОБА_6 майнову шкоду на вищевказану суму. В подальшому ОСОБА_3 викраденим майном розпорядився на власний розсуд.

2. Статті (частини статті) закону України про кримінальну відповідальність, що передбачає відповідальність за кримінальне правопорушення, винним у вчиненні якого визнається обвинувачений.
ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною другою статті 289 КК України, а саме: незаконне заволодіння транспортним засобом, вчинене з проникненням у інше сховище.

3. Позиції сторін кримінального провадження.
3.1. Позиція сторони обвинувачення.
Позиція сторони обвинувачення відображена в обвинувальному акті, що був складений 27 травня 2026 року слідчим СВ відідлення поліції № 5 Рівненського управління поліції ГУНП в Рівненській області ОСОБА_10 та затверджений прокурором Здолбунівської окружної прокуратури ОСОБА_2 .
За змістом обвинувального акту, який підтримав прокурор, орган досудового розслідування вважав установленим те, що ОСОБА_3 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене частиною 2 статті 289 КК України.
Під час виступу у судових дебатах прокурор просила визнати ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, зазначила, що обставинами, які пом`якшують покарання обвинуваченого є вчинення крмінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обставини, обставини, що обтяжують покарання – відсутні. Прокурор просила призначити покарання ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 289 КК України у виді з урахуванням положень ст. 69 КК України у виді одного року пробаційного нагляду з покладанням відповідних обов`язків, перелік яких визначено законом. Крім того, просила покласти на обвинуваченого обов`язки, передбачені п. 2 і 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.
3.2. Позиція сторони захисту.
Обвинувачений ОСОБА_3 вину у вчиненні кримінальних правопорушень за пред`явленим обвинуваченням визнав, надав показання, не оспорював правову кваліфікацію своїх дій та фактичні обставини справи. Просив суворо не карати.
Законний представник неповнолітнього обвинуваченого ОСОБА_4 зазначив, що зобов`язується посилити контроль за поведінкою сина — обвинуваченого ОСОБА_3 , який трохи послабився під час перебування батька в лавах ЗСУ.
Захисник обвинуваченого адвокат ОСОБА_5 повністю підтримала позицію прокурора та обвинуваченого, просила застосувати до обвинуваченого покарання у виді пробаційного нагляду.
3.3. Позиція потерпілої.
Потерпіла ОСОБА_6 подала до суду заяву, в якій підтвердила обставини, викладені в обвинувальному акті, зазначила, що примирилася з обвинуваченим ОСОБА_3 .
3.4. Позиція органу поліції.
Представник відділення поліції №5 Рівненського РУП ОСОБА_8 повідомив суд, що неповнолітній обвинувачений не перебуває на обліку, до кримінальної та адміністративної відповідальності не притягувався.
3.5. Позиція органу опіки та піклування.
Начальник служби у справах дітей Бугринської сільської ради ОСОБА_7 пояснила суду, що обвинувачений ОСОБА_3 на обліку в службі у справах дітей не перебуває, в поле зору служби не потрапляв, задовільно характеризується за місцем проживання, сім`я не перебуває в числі таких, що потрапили у тяжкі обставини. З урахуванням цього просила не застосовувати покарання, пов`язане з ізоляцією від суспільства.

4. Докази на підтвердження встановлених судом обставин.
З`ясувавши думку учасників судового провадження про те, які докази потрібно дослідити та порядок їх дослідження, враховуючи, що обвинувачений ОСОБА_3 повністю визнав свою вину у вчиненому кримінальному правопорушенні, ніхто з учасників судового провадження не піддає сумніву й не оспорює фактичні обставини справи, викладені в обвинувальному акті, а також доведеність вини обвинуваченого та кваліфікацію його дій, вірно розуміють зміст цих обставин, в суду немає сумнівів у добровільності їх позицій, роз`яснивши учасникам судового провадження, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оскаржити ці обставини в апеляційному порядку, суд, відповідно до ч.3 ст. 349 КПК України, визнав недоцільним дослідження доказів щодо фактичних обставин справи, які ніким не оспорюються, обмежившись лише показаннями обвинуваченого, матеріалами кримінального провадження, які характеризують особу обвинуваченого. Крім того, вирішено заслухати думку представників органу опіки та піклування та уповноваженого органу національної поліції.
4.1. Показання обвинуваченого.
Допитаний в судовому засіданні неповнолітній обвинувачений свою вину у висунутому йому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 122 КК України визнав повністю, у скоєному розкаявся, підтвердив обставини скоєння ним злочину, які викладені в обвинувальному акті, та дав показання стосовно обставин скоєння ним кримінальних правопорушень, - час, місце, спосіб, мета скоєння кримінального правопорушення. 
Зокрема, показав, що дізнався, ніби у потерпілої є мотоцикл і вирішив на нього подивитися, бо хотів покататися. Коли прийшов по місцю проживання потерпілої, то побачив, що мотоцикл стоїть у приміщенні, двері до якого відчинені, а замок лежить на землі. Тому він безперешкодно вивів мотоцикл на вулицю і повів йогов рукаж вздовж неї. У процесі цього він злякався і передумав викрадати мотоцикл, тому залишив його на старій фермі. Зазначив, що зараз розуміє, що вчинив неправильно, у вчиненому розкаявся, заявив, що готовий понести покарання.
4.2. Показання потерпілої.
Потерпіла в судове засідання не з`явилася, подала заяву про розгляд провадження без її участі у зв`язку з її примиренням з обвинуваченим.

5. Висновки суду.
Сторони кримінального провадження під час судового розгляду не заявляли клопотання про визнання наданих прокурором доказів недопустимими, відповідно до положень частини третьої статті 89 КПК України.
Оцінюючи досліджені під час судового розгляду вищезазначені докази, суд визнає їх належними і допустимими для використання в процесі доказування, оскільки ці докази містять у собі фактичні дані, які логічно пов`язані з тими обставинами, які підлягають доказуванню в справі та становлять предмет доказування, передбачені як джерела доказування у КПК України.
Проаналізувавши надані сторонами кримінального провадження докази з точки зору доведеності ознак складу кримінальних правопорушень, інкримінованих обвинуваченому, суд вважає, що сукупність встановлених під час судового розгляду обставин виключає існування будь-яких інших подій, ніж ті, що викладені в обвинувальному акті.
Суд дійшов висновку, що прокурор надав допустимі, належні, достовірні та достатні докази для визнання ОСОБА_3 винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 2 статті 289 КК України, а саме незаконному заволодінні транспортним засобом, вчиненому з проникненням у інше сховище.

6. Обставини, які пом`якшують, обтяжують покарання.
Відповідно до п.4 Постанови Пленуму Верховного суду України від 24 жовтня 2003 року, № 7 «Про практику призначення судами кримінального покарання» встановлення пом`якшуючих та обтяжуючих покарання обставин має значення для правильного його призначення, судам необхідно всебічно досліджувати матеріали справи щодо наявності таких обставин і наводити у вироку мотиви прийнятого рішення. При цьому таке рішення має бути повністю самостійним і не ставитись у залежність від наведених в обвинувальному висновку обставин, які пом`якшують чи обтяжують покарання. Суди, зокрема, можуть не визнати окремі з них такими, що пом`якшують чи обтяжують покарання, а також визнати такими обставинами ті, які не зазначено в обвинувальному висновку.
Обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення.
Крім того, суд визнає обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого, участь останнього у програмі відновного правосуддя за участю неповнолітніх, за результатами якого неповнолітній обвинувачений ОСОБА_3 взяв на себе відповідальність за наслідки кримінального правопорушення, визнав завдану вчиненим кримінальним правопорушенням шкоду, вибачився перед потерпілою, яка прийняла його вибачення. Крім того, ОСОБА_3 зобов`язався пройти навчальний курс «Небайдужі базові емоційні потреби та соціальна взаємодія» до завершення судового розгляду і надати відповідний сертифікат.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 , під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено.

7. Мотиви призначення покарання обвинуваченому.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 КК України метою покарання є не тільки кара, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
Виходячи з положень ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень. Це покарання має відповідати принципам справедливості, співмірності, індивідуалізації. Для вибору такого покарання суд повинен урахувати ступінь тяжкості злочину, конкретні обставини його вчинення, форму вини, наслідки цього діяння, дані про особу, обставини, що впливають на покарання, ставлення до своїх дій, інші обставини кримінального провадження, які впливають на забезпечення відповідності покарання характеру та тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Статті 65-73 КК є кримінально-правовими нормами, які визначають загальні засади та правила призначення покарання.
Питання призначення покарання визначає форму реалізації кримінальної відповідальності в кожному конкретному випадку з огляду на суспільну небезпечність і характер злочину, обставини справи, особу винного, а також обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання, тощо.
Вирішення цих питань належить до дискреційних повноважень суду, що розглядає кримінальне провадження по суті, який і повинен з урахуванням усіх перелічених вище обставин визначити вид і розмір покарання та ухвалити рішення. 
Конституційний Суд України у своєму рішенні за № 15-рп/2004 зазначив про те, що, окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину.
Тобто, покарання повинно перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами вчиненого і особою винного.
Обвинувачений ОСОБА_3 вчинив тяжкий злочин не досягнувши віку повноліття, не був судимим, на обліках у лікаря-нарколога, у лікаря-психіатра не перебуває, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх дітей, за місцем проживання і навчання характеризується позитивно, навчається у школі. 
При визначенні конкретної міри кримінального покарання для обвинуваченого суд виходив з наступних міркувань.
Санкція ч. 2 ст. 289 КК України передбачає покарання лише у виді позбавленням волі на строк від п`яти до восьми років з конфіскацією майна або без такої.
У відповідності до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, може призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу.
Як зазначалося вище, обставинами, що пом`якшують покарання обвинуваченого ОСОБА_3 є вчинення кримінального правопорушення неповнолітнім, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також визнана судом такою обставиною участь обвинуваченого у програмі відновного правосуддя за участю неповнолітніх.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 3 Конвенції ООН про права дитини, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Держави-учасниці Конвенції зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Відповідно до п.10 Зауважень загального порядку № 10 (2007) Комітету ООН з прав дитини «Права дітей у системі юстиції щодо дітей» прикладом якнайкращого забезпечення інтересів дитини є практика, коли традиційні цілі кримінального правосуддя, такі як покарання, поступаються місцем реабілітаційним та відновним цілям правосуддя у справах дітей - правопорушників.
В п.23.2 Рекомендацій СМ/Rec (2008) 11 Комітету міністрів Ради Європи державам-членам «Про європейські правила стосовно неповнолітніх правопорушників, щодо яких застосовуються санкції або заходи», зокрема наголошується, що перевагу слід надавати таким санкціям та заходам, які можуть мати виховний вплив, а також сприяти відшкодуванню збитків, завданих правопорушенням, яке вчинила неповнолітня особа.
З огляду на зазначене суд вважає за можливе, призначаючи обвинуваченому покарання, враховуючи його особу та встановлення судом під час судового розгляду більше двох обставин, що пом`якшують покарання й істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, погодитися з пропозицією прокурора щодо застосування положення ч. 1 ст. 69 КК України та призначити основне покарання за ч. 2 ст. 289 КК України нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті особливої частини цього Кодексу за вказаний злочин, а саме у виді пробаційного нагляду на строк один рік з покладенням на нього обов`язків, визначених ч. 2 ст. 59-1 КК України.
При цьому суд враховує також досудову доповідь, складену за дорученням суду Рівненським сектором № 2 філії ДУ «Центр пробації» у Рівненській області, відповідно до якої виправлення ОСОБА_3 можливе без позбавлення або обмеження волі.
Крім того, суд вважає за необхідне з метою корекції поведінки неповнолітнього обвинуваченого застосувати до нього також заходи, передбачені пунктами 2 та 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України.
Підстав для обрання більш м`яких або тяжких покарань суд не знаходить.

8. Мотиви ухвалення рішення щодо заходів забезпечення, щодо вирішення цивільного позову.
У даному кримінальному провадженні заходи забезпечення не застосовувались, цивільний позов не заявлений.

9.Мотиви ухвалення рішення про відшкодування процесуальних витрат.
У цьому кримінальному провадженні процесуальні витрати, пов`язані із залученням експертів, а саме 3850,88 гривень (три тисячі вісімсот п?ятдесят гривень вісімдесят вісім копійок) за проведення судової транспортно-товарознавчої експертизи, 4813,60 гривень (чотири тисячі вісімсот тринадцять гривень шістдесят копійок) за проведення судової трасологічної експертизи, 7701,76 гривня (сім тисяч сімсот одна гривня сімдесят шість копійок) за проведення судової трасологічної експертизи, розмір яких підтверджений документально та які, відповідно до положень частини 1 статті 124 КПК України, необхідно стягнути з ОСОБА_3 на користь держави.

10. Мотиви ухвалення рішення щодо речових доказів.
Суд вирішує питання щодо речових доказів відповідно до положень частини 9 статті 100 КПК України.

11. Мотиви ухвалення рішення щодо запобіжних заходів.
Запобіжний захід не обирався, від сторін не надходили клопотання про його обрання. Суд не вбачає підстав для застосування запобіжних заходів.

Керуючись ст.ст. 373-376 КПК України суд
У Х В А Л И В :
ОСОБА_3  визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 289 КК України та призначити йому покарання із застосуванням ст. 69 КК України у виді 1 (одного) року пробаційного нагляду без конфіскації майна.
На підставі пунктів 1-3 ч. 2, пунктів 2, 4 ч. 3 ст. 59-1 КК України покласти на засудженого ОСОБА_3 наступні обов`язки: 
- періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації;
- повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну свого місця проживання, роботи або навчання;
- не виїжджати за межі України без погодження з уповноваженим органом з питань пробації.
- дотримуватися встановлених судом вимог щодо вчинення певних дій, пересування та проведення дозвілля, а саме заборони відвідування торгових, розважальних закладів, закладів відпочинку, громадського харчування, барів, громадських місць у період із 21:00 години до 06:00 години ранку. 
- виконувати заходи, передбачені пробаційною програмою.
Виконання покарання у вигляді пробаційного нагляду покласти на уповноважений орган з питань пробації за місцем проживання засудженого. 
Строк покарання у виді пробаційного нагляду обчислювати з дня постановки засудженого на облік уповноваженим органом з питань пробації.
Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави 16366 (шістнадцять тисяч триста шістдесят шість) гривень 24 копійки витрат за залучення експертів.
Запобіжний захід ОСОБА_3 не обирати.
Після набрання вироком законної сили речові докази у кримінальному провадженні, а саме:
- мотоцикл «Ява-350» моделі «638», червоного кольору, 1985 року випуску з д.н.з НОМЕР_1 , який переданий під розписку про відповідальне зберігання потерпілій, залишити потерпілій ОСОБА_6 , як власниці, звільнивши її від зобов`язань за передавальною розпискою;
- папілярні сліди пальців рук та дактилокарту, заповнену на ім?я ОСОБА_3 , залишити при матеріалах кримінального провадження;
- навісний замок з штатним ключем, який знаходитьсяя у кімнаті зберігання речових доказів ВП №5 Рівненського управління поліції ГУНП в Рівненській області, що по вул. Застав?я, 11, селище Гоща, Рівненського району Рівненської області, повернути потерпілій ОСОБА_6 , як власниці. 
Вирок може бути оскаржено до Рівненського апеляційного суду через Гощанський районний суд Рівненської області протягом 30 діб після проголошення.
Учасники судового провадження отримують копію вироку в порядку ч. 6 ст. 376 КПК України.

Суддя     ОСОБА_1