ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ 
АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 липня 2026 року
м. Чернівці
справа № 724/107/26
провадження № 22-ц/822/973/26
Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Одинака О. О.
суддів: Височанської Н. К., Литвинюк І. М.
за участю секретаря судових засідань Тодоряка Г. Д.
учасники справи:
заявник –  ОСОБА_1 
заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Головне управління ДПС у Чернівецькій області
апеляційна скарга  ОСОБА_1  на рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2026 року,
головуючий у суді першої інстанції суддя Єфтеньєв О. Г.
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст вимог ззаяви
У січні 2026 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення.
Просила суд встановити факт родинних відносин між фізичними особами, а саме, що ОСОБА_3 , мешканка села Долиняни Дністровського (раніше Хотинського) району Чернівецької області, і ОСОБА_4 , мешканка міста Чернівці, перебувають між собою у родинних відносинах як баба та онука.
В обґрунтування заяви зазначала, що вона має намір подарувати квартиру, яка належить їй на праві особистої приватної власності, та знаходиться в АДРЕСА_1 – ОСОБА_4 , яка є її онукою та дочкою її дочки ОСОБА_5 та скористатися при цьому нормами статті 174 Податкового Кодексу України, згідно до яких об`єкти спадщини та дарування у вигляді нерухомого майна членами першого та другого ступеня споріднення оподатковуються за нульовою ставкою.
При зверненні до нотаріуса з`ясувалося, що він не може посвідчити договір дарування за нульовою ставкою оподаткування через виявлені розбіжності в написанні прізвища та імені заявниці в її особистих документах з їх написанням в особистих документах її доньки ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 , через що ОСОБА_1 не може підтвердити нотаріусу свої родинні стосунки з ОСОБА_2 як між бабою та онукою, тобто наявності між ними другого ступеню споріднення.
Заявник вказувала, що встановлення факту родинних відносин між ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , як між бабою та онукою, має для неї юридичне значення, оскільки від нього залежить отримання права на укладення договору дарування із застосуванням при укладенні правочину нульової ставки оподаткування, а встановити ступінь спорідненості між ними в позасудовому порядку неможливо.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2026 року у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення – відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суди встановлюють юридичні факти в порядку окремого провадження лише тоді, коли особа вжила всіх можливих заходів щодо позасудового отримання чи виправлення необхідних документів, але з об`єктивних причин не змогла цього зробити. Проте заявниця не надала суду жодних доказів того, що вона зверталася до органів державної реєстрації актів цивільного стану або міграційної служби для виправлення розбіжностей у написанні прізвищ та імен, і що їй у цьому було відмовлено.
Крім того, суд першої інстанції зауважив, що можливість встановлення юридичного факту законодавчо пов`язується з настанням юридичних наслідків (виникненням, зміною або припиненням особистих чи майнових прав) саме для самого заявника. Оскільки заявниця має намір укласти договір дарування квартири, її право на розпорядження власним майном жодним чином не обмежується та не залежить від встановлення факту родинних відносин.
Суд виснував, що бажання заявниці звільнити заінтересовану особу (онуку) від сплати податку згідно з вимогами Податкового кодексу України (шляхом застосування нульової ставки оподаткування) не може бути безумовною та самостійною підставою для встановлення факту родинних відносин у судовому порядку.
З огляду на зазначене вище, через недоведеність неможливості позасудового вирішення питання та відсутність юридичних наслідків безпосередньо для прав самої заявниці, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви. 
Короткий зміст вимог апеляційної скарги
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про встановлення факту, що має юридичне значення.
Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
ОСОБА_1 посилається на те, що оскаржуване рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, закріпленим у статті 263 ЦПК України.
Вказує, що жодна норма законодавства не містить заборони щодо встановлення факту родинних відносин між живими фізичними особами в судовому порядку, за умови, що цей факт безпосередньо породжує для них юридичні наслідки.
Зауважує, що висновок суду про необхідність підтвердження родинних відносин виключно в позасудовому порядку є помилковим. 
Вважає, що надала суду всі належні та достатні докази на підтвердження родинних відносин із онукою та обґрунтувала мету їх встановлення (для укладення договору дарування). 
Мотивувальна частина
Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій
Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області 27 червня 1997 року, прізвище, ім`я та по батькові заявника вказано ОСОБА_1 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження: село Долиняни Хотинського району Чернівецької області.
Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 17 липня 1962 року, виданого Хотинським районним ДРАЦС в Чернівецькій області, яке складено російською мовою, ОСОБА_7 народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі Долиняни Хотинського району Чернівецької області. Батьком є « ОСОБА_8 », мати – « ОСОБА_9 ».
Згідно копії свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 04 серпня 1968 року, виданого Долинянським виконкомом Хотинського району Чернівецької області, яке складено російською мовою, ОСОБА_10 та ОСОБА_7 уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено з « ОСОБА_11 » на « ОСОБА_12 ».
З копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 від 21 січня 1972 року та виданого повторно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 22 вересня 2020 року, вбачається, що батьками ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є ОСОБА_10 та ОСОБА_14 .
Рішенням Хотинського районного суду від 04 квітня 1996 року, яке набрало законної сили 16 квітня 1996 року, у цивільній справі № 2-173/1996 р. було встановлено факт приналежності ОСОБА_1 заповіту від імені ОСОБА_9 – матері на ім`я ОСОБА_14 , який було посвідчено 10 лютого 1986 року виконкомом Долинянської сільської Ради народних депутатів Хотинського району.
У цьому рішенні, зокрема, судом також встановлено, що « ОСОБА_15 » у селі називали « ІНФОРМАЦІЯ_3 » або « ОСОБА_16 ».
Відповідно до копії повторно виданого свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_6 від 22 вересня 2020 року, ОСОБА_17 та ОСОБА_13 23 січня 1992 року уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено з « ОСОБА_12 » на « ОСОБА_18 ».
Згідно копії повторно виданого свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 20 листопада 2025 року, ОСОБА_19 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьком є « ОСОБА_17 », мати – « ОСОБА_6 ».
З копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_8 від 09 вересня 2011 року вбачається, що ОСОБА_20 та ОСОБА_19 09 вересня 2011 року уклали шлюб, після реєстрації якого прізвище дружини змінено з « ОСОБА_18 » на « ОСОБА_21 ».
Згідно копії паспорту громадянина України серії НОМЕР_9 , виданого Хотинським РВ УМВС України в Чернівецькій області 21 вересня 2011 року, прізвище, ім`я та по батькові заінтересованої особи вказано ОСОБА_2 , дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце народження: село Долиняни Хотинського району Чернівецької області.
ОСОБА_1 є власницею квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується копією договору купівлі-продажу квартири від 12 вересня 2025 року, посвідченого приватним нотаріусом Чернівецького міського нотаріального округу Войціховським А. В. та зареєстрованого в реєстрі за № 4375, та витягом з Державного реєстру речових прав № 443316748 від 12 вересня 2025 року.
Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при ухваленні постанови
Відповідно до частини першої, другої статті 367 ЦПК України Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відтак, апеляційний суд переглядає рішення суду першої інстанції у межах зазначених вище доводів апеляційної скарги.
Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково з наступних підстав.
Відповідно до частини другої статті 2 ЦПК України суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі. 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вище вимогам з огляду на наступне.
Щодо вирішення справи по суті
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною першою статті 15 ЦПК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.
Оскільки положення Конституції України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб відповідно до викладеної у позові вимоги, який не суперечить закону.
Такий висновок викладений у постанові об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року в справі № 529/613/17-ц.
Розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення, регулюється положеннями статей 256-259 ЦПК України.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Однак не всі життєві обставини є юридичними фактами. Життєві факти (обставини) стають юридичними фактами внаслідок визнання їх такими державою і закріплення в законі.
Із системного аналізу положень статті 293 ЦПК України, глави 6 розділу ІV ЦПК України слідує, що у судовому порядку підлягають встановленню юридичні факти, які мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав (див. постанову Верховного Суду від 19 квітня 2021 року у справі).
Звертаючись із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, особа відповідно до вимог статті 258 ЦПК України вказує мету встановлення юридичного факту, яка дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи зумовлює він правові наслідки. У заяві необхідно також вказати причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт, та навести докази його існування.
Закон надає юрисдикції суду встановлювати факти, що мають юридичне значення, але при певних умовах: факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Спір про право характеризує такий стан відносин, коли між сторонами існують певні розбіжності з приводу наявності, змісту та обсягу прав та обов`язків, здійснення яких неможливо без судового втручання.
Згідно із статтею 315 ЦПК України факт родинних відносин між фізичними особами встановлюється у судовому порядку, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Верховнй Суд у постанові від 26 січня 2022 року у справі 282/976/20 щодо встановлення факту родинних відносин як онука та баби, з метою звільнення заявника від сплати податків за отримання спадщини вказав наступне:
«Вирішуючи спір у цій справі, суди попередніх інстанцій, установивши, що заявником не надано жодних документів, які б підтверджували наявність обставин, що перешкоджають заявнику скористатись своїм спадковим правом на успадкування майна після смерті ОСОБА_2 , зокрема, постанови нотаріуса про відмову у вчиненні нотаріальних дій та необхідність встановлення для цього певних юридичних фактів, зокрема факт родинних відносин, дійшли правильного та обґрунтованого висновку, що факт, який просить встановити заявник, не буде породжувати юридичні наслідки.
Факти, що підлягають встановленню судом, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення, оскільки мета дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи матиме він правові наслідки.
Встановлення юридичного факту може мати один (встановлення факту наявності стажу роботи, визнання спадщини відумерлою тощо) або ж одночасно кілька (встановлення факту народження, смерті, спільного проживання тощо) правових наслідків.
Суд апеляційної інстанції надав належну правову оцінку доводам заявника про те, що метою звернення його до суду із цією заявою є звільнення від сплати податку з доходу фізичних осіб у вигляді спадщини, яку від спадкодавця одержують онуки, обґрунтовано вказавши, що встановлення цього факту не може вважатися таким, що тягне за собою правові наслідки».
У справі, що переглядається, заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин між нею та ОСОБА_2 як між бабою та онукою.
Метою встановлення вказаного факту заявниця визначила реалізацію наміру подарувати належну їй на праві приватної власності квартиру своїй онуці та можливість застосування при нотаріальному посвідченні цього правочину нульової ставки оподаткування.
Оцінюючи встановлені обставини справи та мету звернення заявниці до суду крізь призму наведених вище норм процесуального права суд зазначає наступне.
Як правильно встановлено судом першої інстанції, право ОСОБА_1 на розпорядження власним майном, зокрема шляхом його відчуження за договором дарування на користь ОСОБА_2 , жодним чином не обмежується та об`єктивно не залежить від встановлення у судовому порядку факту їхніх родинних відносин. 
Встановлення факту родинних відносин виключно з метою отримання податкової пільги не може розцінюватися як таке, що породжує юридичні наслідки у розумінні статей 258, 315 ЦПК України, а відтак не може бути самостійною підставою для задоволення заяви в порядку окремого цивільного провадження.
Відтак, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову в задоволенні заяви ОСОБА_1 , оскільки встановлення заявленого факту не породжує для неї цивільно-правових наслідків.
Крім цього, колегія суддів зауважує, що юридичні факти можуть бути встановлені лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника (див. постанови Верховного Суду від 29 листопада 2021 року у справі № 953/17730/19, від 29 квітня 2026 року у справі № 514/39/25).
Відповідно до підпункт «а» підпункту 174.2.1 пункту 174.2 статті 174 Податкового кодексу України, яка врегульовує оподаткування доходу, отриманого платником податку в результаті прийняття ним у спадщину чи дарунок коштів, майна, майнових чи немайнових прав, – об`єкти спадщини, що успадковуються членами сім`ї спадкодавця першого та другого ступенів споріднення, оподатковуються за нульовою ставкою.
При цьому положення вищевказаного підпункту застосовується до доходів, отриманих починаючи з 1 січня 2017 року платником податків у вигляді спадщини/дарунка.
Тобто, застосування відповідної ставки оподаткування поширюється саме на обдаровуваного як платника податку.
У даному випадку, мета звернення ОСОБА_1 із цією заявою про встановлення юридичного факту зводиться виключно до звільнення обдаровуваної особи ( ОСОБА_2 ) від сплати податку на доходи фізичних осіб (застосування нульової ставки). Тобто, встановлення цього факту спрямоване на зміну обсягу податкових зобов`язань іншої особи у сфері публічно-правових відносин, а не на виникнення, зміну чи припинення особистих немайнових або майнових (цивільних) прав самої заявниці, що є підставою для відмови у задоволенні цієї заяви.
Водночас, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги в тій частині, що суд першої інстанції навів помилкові мотиви для відмови, додатково пославшись на те, що заявниця не надала доказів вичерпання позасудового порядку (звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану чи міграційної служби для виправлення розбіжностей у документах), з огляду на наступне.
У судовому порядку встановлюються тільки такі факти, які мають юридичні наслідки і від встановлення яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав заявника і в судовому порядку можливе лише тоді, коли діючим законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення. При зверненні до суду із заявою про встановлення юридичного факту важливе значення має мета його встановлення, оскільки саме вона дає можливість зробити висновок, чи дійсно цей факт є юридичним і чи тягне він правові наслідки (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2022 року у справі № 490/6057/19-ц).
При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку, і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.
З урахуванням наведеного можна констатувати, що існує два порядки (способи) встановлення фактів, що мають юридичне значення, - позасудовий і судовий, які за своїм змістом є взаємовиключними (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 11 вересня 2024 року у справі № 201/5972/22).
Якщо факт, що має юридичне значення, підлягає встановленню в позасудовому порядку, особа має використати такий порядок. Судовий порядок встановлення факту, що має юридичне значення, використовується лише у випадку, коли чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку його встановлення (див. постанову Верховного Суду від 09 вересня 2024 року у справі № 569/20792/23).
Суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (пункт 1 частини першої статті 255 ЦПК).
Якщо за законом заява не підлягає судовому розгляду, суддя мотивованою ухвалою відмовляє у відкритті провадження, а коли справу вже відкрито - закриває провадження у ній (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18).
Відтак, суд першої інстанції помилково мотивував своє рішення тим, що заявниця не вжила заходів для позасудового вирішення питання та не надала доказів звернення до відповідних органів.
Разом з тим, оскільки ключовою і визначальною обставиною у цій справі є те, що встановлення заявленого ОСОБА_1 факту родинних відносин з метою отримання податкової пільги не породжує для самої заявниці жодних цивільно-правових наслідків, суд першої інстанції дійшов правильного по суті висновку про відмову у задоволенні заяви, проте помилково послався як на підставу для відмови у задоволенні заяви на ту обставину, що заявницею невичерпано способи позасудового порядку (ненадання доказів звернення до органів державної реєстрації актів цивільного стану чи міграційної служби для виправлення розбіжностей у документах), у зв`язку із чим слід змінити мотивувальну частину рішення суду відповідно до змісту цієї постанови.
Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставою для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається неправильне тлумачення закону, застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
За змістом частини четвертої статті 376 ЦПК України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
Враховуючи наведене вище, рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2026 року ухвалено з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому його мотивувальну частину слід змінити, виклавши її відповідно до змісту цієї постанови.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, Чернівецький апеляційний суд
Ухвалив:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Змінити мотивувальну частину рішення Хотинського районного суду Чернівецької області від 24 березня 2026 року відповідно до змісту цієї постанови.
В іншій частині рішення залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення.
На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.
Повна постанова складена 17 липня 2026 року.
Суддя-доповідач      Олександр ОДИНАК

Судді:       Наталія ВИСОЧАНСЬКА

Ірина ЛИТВИНЮК