Справа № 758/6003/23
Провадження № 2/761/2807/2024

РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)

20 лютого 2024 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді - Аббасової Н.В.,
за участю секретаря судового засідання - Сухини С.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Шевченківського районного суду м. Києва в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання,
ВСТАНОВИВ:
У травні 2023 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовною заявою про встановлення для подружжя режиму окремого проживання.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 31.05.2023 року справу за позовом ОСОБА_1 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання направлено за підсудністю до Шевченківського районного суду м. Києва.
Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.07.2023 матеріали позову передані на розгляд судді Аббасовій Н.В.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 04.07.2023 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.
04.09.2023 року на виконання ухвали від 04.07.2023 року позивачем направлено нову редакцію позовної заяви, в якій позивач просить: встановити для подружжя режим окремого проживання та зобов`язати ОСОБА_2 провідувати позивача в Україні за місцем його проживання або знаходження, з метою моральної душевної та іншої підтримки, як пенсіонера-інваліда 1 групи.
Позовна заява обґрунтована тим, що 04.06.2005 року між сторонами було укладено шлюб. У 2021 році відповідачка виїхала до Іспанії та у 2022 році у зв`язку з початком повномасштабного вторгнення до Іспанії також виїхав спільний син подружжя. Позивач залишився одиноким пенсіонером-інвалідом. Відповідачка не надає інформацію про місце свого перебування та до України не приїжджає, у зв`язку з чим позивач звернувся до суду з даним позовом.
Ухвалою Шевченківського районного суду м. Києва від 05.09.2023 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням (викликом) сторін.
У встановлений в ухвалі строк відповідачка відзив щодо позовних вимог до суду не направила.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК Україниу разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Позивач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, направив до суду клопотання про розгляду справи у його відсутність, позовні вимоги підтримують в повному обсязі.
Відповідачка у судове засідання не з`явилась, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази, суд прийшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04.06.2005 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у м. Києві, про що зроблено актовий запис № 325.
У 2021 році ОСОБА_2 виїхала до Іспанії.
Відповідно до листа ГУ НП у м. Києві № 4-13/125/14/9/01-2023 від 21.02.2023 року, ОСОБА_2 спільно з сином ОСОБА_3 проживає у Королівстві Іспанії.
Відповідно до статті 56 СК України дружина та чоловік мають право на вільний вибір місця свого проживання. Кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження, в тому числі примушування до статевого зв`язку за допомогою фізичного або психічного насильства, є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.
Звертаючись до суду з позовом позивач, як підставу позову зазначає ст. 119 СК України.
Згідно з статті 119 СК України за заявою подружжя або позовом одного з них суд може постановити рішення про встановлення для подружжя режиму окремого проживання у разі неможливості чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. Режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
У відповідності до статті 120 СК України встановлення режиму окремого проживання не припиняє прав та обов`язків подружжя, які встановлені цим Кодексом і які дружина та чоловік мали до встановлення цього режиму, а також прав та обов`язків, які встановлені шлюбним договором.
У разі встановлення режиму окремого проживання - майно, набуте в майбутньому дружиною та чоловіком, не вважатиметься набутим у шлюбі; дитина, народжена дружиною після спливу десяти місяців, не вважатиметься такою, що походить від її чоловіка.
Як роз`яснено в пункті 12 Постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» при застосуванні положень статей 119, 120 СК судам необхідно враховувати, що інститути окремого проживання та розірвання шлюбу мають самостійний характер. Рішення про розірвання шлюбу суд приймає, якщо його подальше збереження є неможливим, суперечить інтересам одного з подружжя чи їхніх дітей, у той час як підставою для встановлення режиму окремого проживання подружжя є неможливість чи небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно. За відсутності взаємної згоди подружжя на встановлення сепарації волевиявлення одного з них має бути обґрунтованим. Режим окремого проживання може встановлюватися судом не тільки за позовом одного з подружжя, а й за заявою подружжя, яке досягло спільної згоди. Вирішуючи заяву в порядку ст. 119 СК, суд повинен встановити фактичні взаємини сторін і переконатися в доцільності сепарації для того, щоб узаконений спосіб окремого проживання не був формальним засобом вирішення спірних майнових питань.
Аналізуючи зміст диспозиції статті 119 СК України, суд вважає, що для встановлення для подружжя режиму окремого проживання необхідна наявність двох умов: неможливість або небажання дружини і (або) чоловіка проживати спільно і припинення сімейних відносин між подружжям.
Встановлення режиму окремого проживання не суперечить Конституції України, чинному сімейному законодавству, не порушує права подружжя. Дружина, чоловік мають право вибору місця проживання і в результаті можуть жити окремо без встановлення режиму окремого проживання. Однак у цьому разі не зупиняється дія презумпції права спільної сумісної власності та презумпції батьківства, а отже, у конфліктних ситуаціях може виникнути потреба судового захисту прав одного з подружжя. Встановлення режиму окремого проживання може відповідати інтересам одного з подружжя, який, не бажає продовжувати спільне життя. Встановлення режиму окремого проживання подружжя не припиняє їх батьківських прав та обов`язків.
З огляду на викладене, беручи до уваги, що з часу фактичного припинення спільного проживання сторін і на час розгляду справи судом сторони не поновили спільного проживання, позивач наполягає на встановленні режиму окремого проживання подружжя, а відповідач не висловив свою думку щодо цього, проживає за межами України, суд вбачає підстави для встановлення режиму окремого проживання подружжя сторін.
Сімейний кодекс України не обмежує час, протягом якого може тривати режим окремого проживання, а тому цей термін не підлягає визначенню й рішенням суду. За умов виправлення стану сімейних стосунків, вказаний режим проживання також може бути припинений. 
Відповідно до ч. 2 ст. 119 Сімейного кодексу України, режим окремого проживання припиняється у разі поновлення сімейних відносин або за рішенням суду на підставі заяви одного з подружжя.
Разом з тим, нормами Сімейного кодексу України не передбачено обов`язку одного з подружжя відвідувати іншого та обов`язку проживати разом.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги. 
У пункті 84 рішення Європейського суду з прав людини по справі «Валліанатос та інші проти Греції» від 07.11.2013 року (Заяви №№29381/09 та 32684/09) передбачено: «Суд наголошує на принципах, встановлених у його практиці. Мета захисту родини у її традиційному сенсі є доволі абстрактною і для її реалізації може використовуватися широкий спектр конкретних заходів. Також, з огляду на те, що Конвенція є «живим» документом, який слід тлумачити у світлі умов сьогодення, держава при виборі засобів, покликаних забезпечувати захист сім`ї та повагу до сімейного життя, як цього вимагає стаття 8, обов`язково має брати до уваги зміни, що відбуваються у суспільстві і у ставленні до соціальних питань, цивільного стану і міжособистісних стосунків, включаючи той факт, що не існує лише одного шляху чи лише одного вибору, коли йдеться про те, як вести сімейне або приватне життя». 
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 3, 4, 10, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 272, 273, 280 -282, 293, 294, 315, 316, 319, 352, 354 ЦПК України, суд, 
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення для подружжя режиму окремого проживання задовольнити частково.
Встановити для подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , шлюб яких зареєстровано 04 червня 2005 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Подільського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис № 325, режим окремого проживання. 
У іншій частині позову відмовити. 
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги через Шевченківський районний суд міста Києва протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 

Суддя