ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2026 року 
м. Київ

cправа № 910/6519/24 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду:
Студенець В.І. - головуючий суддя, судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.,

за участю секретаря судового засідання: Натаріної О.О.,

розглянувши у відкритому судову засіданні касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"

на додаткові рішення Господарського суду міста Києва
(суддя - Маринченко Я.В.)
від 19.03.2026
та постанови Північного апеляційного господарського суду
(головуючий суддя - Майданевич А.Г., судді: Крижний О.М., Сулім В.В.)
від 25.05.2026

за заявами Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект"
про ухвалення додаткового рішення

у справі №910/6519/24

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України"
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект"
про стягнення штрафних санкцій у розмірі 1 814 534 ,05 грн,

за участю представників учасників справи:
позивача - Кисіль Т.В.,
відповідача - не з`явився,

ВСТАНОВИВ:

ІСТОРІЯ СПРАВИ

1. Короткий зміст позовних вимог

1.1. Товариство з обмеженою відповідальністю «Оператор газотранспортної системи України» (далі - ТОВ «Оператор ГТС України», позивач) звернулося до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "Теплоенергокомплект" (далі - ТОВ "Теплоенергокомплект", відповідач) про стягнення 1 814 534,05 грн.

1.2. Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач порушив строки виконання робіт за договором підряду, відповідно до якого відповідач мав надати послуги з ремонту і технічного обслуговування вимірювальних, випробувальних і контрольних приладів (ремонт пунктів вимірювання витрати газу ГРС Бобринець), з огляду на що позивачем нараховано та заявлено до стягнення з відповідача 1 132 387,48 грн пені та 682 146,57 грн штрафу.

2. Короткий зміст ухвалених судових рішень за результатами розгляду справи по суті спору

2.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 у справі №910/6519/24, яке залишено без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024, позов задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Теплоенергокомплект" на користь ТОВ «Оператор ГТС України» 566 193,74 грн пені та 341 073,29 грн штрафу.

Постановою Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/6519/24 скасовано рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі № 910/6519/24, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

2.2. За результатом нового розгляду справу рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2025, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025, у задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову, господарські суди дійшли висновку щодо доведеності наявності у даному випадку форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) та наявності причинно-наслідкового зв`язку між ними та простроченням відповідачем виконання будівельно-монтажних робіт за договором. Відтак у спірних правовідносинах наявні підстави для звільнення відповідача від відповідальності за порушення зобов`язання за договором від 01.02.2022 у спірний період.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 заяву ТОВ "Теплоенергокомплект" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Теплоенергокомплект" витрати на правову допомогу в сумі 6 300, 00 грн. В іншій частині заяви про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 - відмовлено.

Постановою Верховного Суду від 28.01.2026 касаційні скарги ТОВ "Оператор ГТС України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (в оскаржуваній частині) у справі №910/6519/24 - без змін.

Додатковою постановою Верховного Суду від 09.02.2026 заяву Товариства ТОВ "Теплоенергокомплект" про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу у справі №910/6519/24 задоволено. Стягнуто з ТОВ «ГТС України» на користь ТОВ «Теплоенергокомплект» витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 350, 00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

2.3. Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 заяву ТОВ "Теплоенергокомплект" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 задоволено. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Теплоенергокомплект" витрати зі сплати сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 32 661,61 грн.

Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 заяву ТОВ "Теплоенергокомплект" про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 задоволено частково. Стягнуто з ТОВ "Оператор ГТС України" на користь ТОВ "Теплоенергокомплект" витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у розмірі 43 548,82 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 000,00 грн. В іншій частині заяви відмовлено.

Постановами Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 додаткові рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 у справі №910/6519/24 залишено без змін.

3. Короткий зміст вимог касаційних скарг та узагальнений виклад позиції інших учасників справи

3.1. Не погоджуючись із додатковими рішеннями Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 та постановами Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 у справі №910/6519/24, позивач звернувся до Верховного Суду з касаційними скаргами, в яких просить скасувати зазначені судові акти, ухвалити нове рішення, яким у задоволенні заяв відповідача про ухвалення додаткових рішень у справі відмовити у повному обсязі.

3.2. На обґрунтування своєї правової позиції у поданій касаційній скарзі ТОВ "Оператор ГТС України" із посиланням на пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) вказує, що на даний час відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, зокрема частини дев`ятої статті 129 ГПК України у взаємозв`язку зі статтею 617 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) в частині стягнення витрат по сплаті судового збору.

Також позивач вважає, що суди попередніх інстанцій в оскаржуваних судових рішеннях застосували статті 126, 129 ГПК України без урахування висновків щодо їх застосування у подібних правовідносинах, викладених у постановах Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, від 28.09.2023 у справі № 686/31892/19, від 23.12.2021 у справі № 755/7943/20-ц, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21, в частині стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що є підставою для касаційного оскарження у розумінні пункту 1 частини другої статті 287 ГПК України.

3.3. Відповідач 30.06.2026 через «Електронний суд» подав до Суду відзив на касаційну скаргу позивача, в якому просить касаційну скаргу залишити без задоволення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судами попередніх інстанцій, та мотиви, з яких виходили суди при розгляді заяв про ухвалення додаткових рішень у справі

4.1. Рішенням Господарського суду міста Києва від 01.08.2024, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду 03.12.2024, у справі №910/6519/24 позовну заяву ТОВ «Оператор ГТС України» задоволено частково.

Постановою Верховного Суду від 18.02.2025 у справі №910/6519/24 касаційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» залишено без задоволення. Касаційну скаргу ТОВ «Теплоенергокомплект» задоволено, рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 у справі №910/6519/24 скасовано, а справу передано на новий розгляд до Господарського суду міста Києва.

4.2. Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у задоволенні позову відмовлено.

4.3. ТОВ «Теплоенергокомплект» 07.08.2025 подало до Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24, в якій заявник просив суд стягнути витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги у сумі 43 548,82 грн (платіжна інструкція № 3788 від 20.12.2024), а також витрати відповідача на професійну правничу допомогу.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 відкладено вирішення заяви ТОВ «Теплоенергокомплект» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 до повернення матеріалів справи № 910/6519/24 до Господарського суду міста Києва.

4.4. ТОВ «Теплоенергокомплект» 08.08.2025 подало до Господарського суду міста Києва заяву про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24, в якій заявник просив суд стягнути з позивача 32 661,61 грн судового збору за подання апеляційної скарги.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 09.09.2025 відкладено вирішення заяви ТОВ «Теплоенергокомплект» про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 до повернення матеріалів справи № 910/6519/24 до Господарського суду міста Києва.

4.5. Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 апеляційну скаргу ТОВ «Оператор ГТС України» залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 у справі №910/6519/24 - без змін.

Додатковою постановою Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 стягнуто з ТОВ «Оператор ГТС України» на користь ТОВ «Теплоенергокомплект» витрати на правову допомогу у розмірі 6 300,00 грн. 

Постановою Верховного Суду від 28.01.2026 у справі №910/6519/24 касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор ГТС України" залишено без задоволення, а рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025, постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025 та додаткову постанову Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 (в оскаржуваній частині) у справі №910/6519/24 - без змін.

Додатковою постановою Верховного Суду від 09.02.2026 стягнуто з ТОВ «ГТС України» на користь ТОВ «Теплоенергокомплект» витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 7 350, 00 грн, понесених у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції.

4.6. На виконання додаткової постанови Північного апеляційного господарського суду від 10.12.2025 у справі №910/6519/24 Господарським судом міста Києва 02.03.2026 видано наказ до примусового виконання.

На виконання додаткової постанови Верховного Суду від 09.02.2026 у справі №910/6519/24 Господарським судом міста Києва 02.03.2026 видано наказ до примусового виконання.

4.7. Станом на 11.03.2026 до Господарського суду міста Києва повернуто матеріали справи №910/6519/24 після розгляду у касаційній інстанції. 

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 прийнято заяву ТОВ «Теплоенергокомплект» від 07.08.2025 про ухвалення додаткового рішення щодо стягнення судового збору за подання касаційної скарги та стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої та касаційної інстанцій, у справі №910/6519/24; призначено її до розгляду.

Ухвалою Господарського суду міста Києва від 11.03.2026 прийнято заяву ТОВ «Теплоенергокомплект» від 08.08.2025 про ухвалення додаткового рішення у справі №910/6519/24 щодо стягнення судового збору за подання апеляційної скарги та призначено її до розгляду.

4.8. Судом встановлено, що у відзиві на позовну заяву від 14.06.2024 відповідач зазначив, що попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правову допомогу, які він очікує понести у зв`язку із розглядом даної справи, складає суму 25 000,00 грн та повідомив, що докази про надання професійної правничої допомоги, пов`язаної з розглядом даної справи та розрахунок суми фактичних витрат буде подано протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Заява про ухвалення додаткового рішення про стягнення витрат на професійну правничу допомогу з доказами таких витрат подана позивачем з дотримання приписів частини восьмої статті 129 ГПК України.

4.9. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу у Господарському суді міста Києва (новий розгляд) відповідачем надано до суду копію договору про надання правової (правничої) допомоги від 11.09.2024 №11/09/24, укладеного між ТОВ «Теплоенергокомплект», як клієнтом, та Адвокатським об`єднанням «Сокіл» (далі - АО «Сокіл»), як виконавцем, відповідно до пункту 1.1 якого АО «Сокіл» взяло на себе зобов`язання надати правничу допомогу ТОВ «Теплоенергокомплект» у справі №910/6519/24, а клієнт зобов`язався оплатити надану правничу допомогу (далі - Договір).

Додатковою угодою від 11.09.2024 №1 до Договору ТОВ «Теплоенергокомплект» та АО «Сокіл» визначили порядок обчислення та оплати гонорару виконавця за надання правничої допомоги клієнту у справі №910/6519/24.

У пункті 3 додаткової угоди сторони визначили, що гонорар за надання правничої допомоги обраховується шляхом множення загальної кількості годин, затрачених виконавцем на надання правничої допомоги клієнту, на вартість однієї години надання правничої допомоги.

Пунктом 4 додаткової угоди передбачено, що за домовленістю сторін вартість однієї години надання правничої допомоги становить 3 500,00 грн.

У пункті 8 сторони узгодили, що оплата гонорару здійснюється клієнтом шляхом перерахування відповідної суми коштів на рахунок виконавця, але в будь-якому разі не пізніше п`яти днів з дати підписання акта приймання-передачі наданої правничої допомоги.

З акта прийому-передачі наданої правничої допомоги від 06.08.2025 до Договору вбачається, що виконавець надав, а клієнт прийняв правничу допомогу у справі №910/6519/24 у Господарському суді міста Києва (новий розгляд):
- підготовка та складання додаткових пояснень у справі 0,8 год. - 2 800,00 грн;
- участь адвоката у судовому засіданні 4 год. - 14 000 грн.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом при обрахунку за погодинною оплатою склала 16 800,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 06.08.2025 №4652 здійснено оплату ТОВ «Теплоенергокомплект» на користь АО «Сокіл» правничої допомоги за Договором у розмірі 16 800,00 грн.

На підтвердження повноважень представника долучено копію ордера від АІ №1856836 від 26.03.2025.

4.10. На підтвердження понесення витрат на правову допомогу у Верховному Суді відповідачем надано до суду копію Договору; додаткову угоду від 11.09.2024 №1 до Договору; ордер АІ №1699912 від 11.09.2024, виданий на підставі Договору адвокату Радченко Олександру Павловичу на надання правничої (правової) допомоги ТОВ «Теплоенергокомплект» у Верховному Суді.

З акта прийому-передачі наданої правничої допомоги від 19.02.2025 до Договору вбачається, що виконавець надав, а клієнт прийняв правничу допомогу у справі №910/6519/24 у Верховному Суді:
- здійснення правового аналізу касаційної скарги ТОВ «ОГТС України». Підготовка та складання відзиву на касаційну скаргу ТОВ «ОГТС України» на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 (1,7 год.) - 5 950,00 грн;
- аналіз релевантної судової практики Верховного Суду. Підготовка та складання касаційної скарги на рішення Господарського суду міста Києва від 01.08.2024 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 03.12.2024 (3,7 год.) - 12 950,00 грн.

Загальна вартість виконаних робіт (наданих послуг) адвокатом при обрахунку за погодинною оплатою склала 22 400,00 грн.

Відповідно до платіжної інструкції від 19.02.2025 №3997 здійснено оплату ТОВ «Теплоенергокомплект» на користь АО «Сокіл» правничої допомоги за Договором у розмірі 22 400,00 грн.

На підтвердження повноважень представника долучено копію ордера від АІ №1856836 від 26.03.2025.

4.11. Від позивача надійшли заперечення щодо заяви ТОВ «Теплоенергокомплект» про ухвалення додаткового рішення, в яких він зазначив, що понесені відповідачем витрати є надмірно великими та необґрунтованими.

4.12. Ухвалюючи додаткові рішення у справі, суди попередніх інстанцій виходили з такого:

(1) щодо заяви від 07.08.2025:

- як вбачається з матеріалів справи при ухваленні рішення Господарським судом міста Києва від 05.08.2025 не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу витрат на сплату судового збору за подання касаційної скарги у сумі 43 548,82 грн згідно з платіжною інструкцією від 20.12.2024 № 3788, а також питання про розподіл судових витрат відповідача на професійну правничу допомогу в Господарському суді міста Києва та Верховному Суді;

- судовий збір був сплачений у повному обсязі, а кошти надійшли до спеціального фонду Державного бюджету України. Допущена судом першої інстанції помилка у номері та даті платіжної інструкції є очевидною технічною опискою (незначною неточністю). Сам по собі технічний недолік або описка в реквізитах платіжного документа не є підставою для визнання доказів сплати судового збору неналежними;

- оскільки позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відповідачем підтверджено понесені судові витрати зі сплати судового збору за подання касаційної скарги, витрати ТОВ «Теплоенергокомплект» зі сплати судового збору за розгляд справи в суді касаційної інстанції підлягають стягненню з позивача;

- вимога відповідача про стягнення правничої допомоги у розмірі 16 800,00 грн не відповідають критеріям обґрунтованості та пропорційності до предмета спору у розумінні приписів частини п`ятої статті 129 ГПК України, оскільки такі дії не вимагали значного обсягу юридичної і технічної роботи;

- враховуючи предмет спору, його обґрунтування, предмет доказування, розмір витрат на правничу допомогу адвоката позивача є завищеним. Подача додаткових пояснень не потребує значної витрати часу, оскільки всі документи, а також сам зміст пояснень були повністю взяті з матеріалів, які вже відповідачем подавалися. Крім того, участь адвоката у судових засіданнях тривалістю 4 години є завищеними, оскільки як вбачається з протоколів судових засідань при розгляді справи Господарським судом міста Києва (новий розгляд) сумарний час проведений відповідачем в судових засідання не перевищував однієї години;

- розумною та співмірною є компенсацією витрат відповідачу у суді першої інстанції (при новому розгляді) у розмірі 10 000,00 грн;

- стосовно заявлених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 22 400 грн (5 950 грн за відзив на касаційну скаргу позивача та 12 950 грн за написання власної касаційної скарги) у Верховному Суді, то вказана сума є необґрунтованою та безпідставною, оскільки відзив на касаційну скаргу по суті за змістом не відрізняється від відзиву на апеляційну скаргу, а написання власної касаційної скарги відповідачем не займало багато часу (позиція відповідача на протязі розгляду даної справи є незмінною);

- розумною та співмірною є компенсація витрат відповідачу у суді касаційної інстанції у розмірі 10 000,00 грн;

(2) щодо заяви від 08.08.2025:

- як вбачається з матеріалів справи при ухваленні рішення Господарським судом міста Києва від 05.08.2025 не вирішено питання щодо відшкодування відповідачу витрат зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у сумі 32 661,61 грн (згідно з платіжною інструкцією від 26.09.2024 № 3496);

- враховуючи, що позивачу відмовлено у задоволенні позовних вимог у повному обсязі та відповідачем підтверджено понесені судові витрати, витрати ТОВ «Теплоенергокомплект» зі сплати судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції підлягають стягненню з позивача;

- відхилено доводи позивача про те, що спір між сторонами виник саме внаслідок неправомірних дій відповідача;

- частина дев`ята статті 129 ГПК України справді наділяє суд правом покласти судові витрати на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, незалежно від результатів. Проте ця норма є дискреційним правом, а не імперативним обов`язком суду. Позивач повинен беззаперечно довести, що мало місце свідоме зловживання процесуальними правами, а не звичайна різниця в трактуванні договірних умов чи законодавства;

- подання позову та доведення обставин, з якими не погоджується інша сторона, є реалізацією конституційного права на судовий захист. Наявність господарського спору сама по собі не означає "неправильних дій" чи делікту відповідача в розумінні вказаної статті. Відповідач мав право відстоювати свою позицію в суді, що є реалізацією його права на судовий захист;

- позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач умисно затягував розгляд справи, подавав завідомо безпідставні клопотання чи іншим чином зловживав своїми процесуальними правами під час розгляду в суді першої інстанції;

- оскільки у задоволенні вимог апелянта (позивача) відмовлено повністю, підстави для відступлення від принципу пропорційності відсутні.

5. Порядок та межі розгляду справи судом касаційної інстанції. Розгляд клопотань

5.1. Відповідно до протоколів передачі судової справи раніше визначено складу суду від 19.06.2026 касаційні скарги у справі №910/651/24 передано на розгляд колегії суддів: головуючий суддя - Студенець В.І., судді: Бакуліна С.В., Кібенко О.Р.

Ухвалами Верховного Суду від 22.06.2025 відкрито касаційні провадження у справі №910/6519/24 за касаційними скаргами позивача на додаткові рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026; справу призначено до судового розгляду.

5.2. Об`єктом касаційного оскарження у справі є додаткові рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026, що залишені без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026, у справі №910/6519/24, якими стягнено судовий збір за подання апеляційної та касаційної скарг (після нового розгляду справи), а також стягнено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в Господарському суді міста Києва та Верховному Суді.

5.3. Відповідно до частини першої статті 300 ГПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 300 ГПК України).

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

6. Оцінка аргументів учасників справи і висновків судів попередніх інстанцій з посиланням на норми права, якими керувався Суд

6.1. Дослідивши наведене у касаційній скарзі, у межах доводів та підстав касаційного оскарження, Верховний Суд відзначає таке.

6.2. Питання про стягнення судових витрат вирішується судом при ухваленні судового рішення у порядку, спосіб та строки, встановлені ГПК України.

Відповідно до статті 123 ГПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частинах першій, другій статті 126 ГПК України визначено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 244 ГПК України якщо судом не вирішено питання про судові витрати, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення.

За змістом статті 244 ГПК України додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої, зокрема, залишилося невирішеним питання про судові витрати.

Відповідно до частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 

Відповідно до частини першої статті 221 ГПК України, якщо сторона з поважних причин не може до закінчення судових дебатів у справі подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Відтак відшкодування судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, здійснюється у разі наявності відповідної заяви сторони, яку вона зробила до закінчення судових дебатів, якщо справа розглядається з повідомленням учасників справи з проведенням дебатів, а відповідні докази надані цією стороною або до закінчення судових дебатів, або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачено стороною чи тільки має бути сплачено (див. постанови Верховного Суду у складі суддів об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 та від 22.11.2019 у справі № 910/906/18).

6.3. Як встановлено судами попередніх інстанцій у спірних правовідносинах рішенням Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 за результатом нового розгляду справу (Верховний Суд скасував рішення господарських судів, якими були частково задоволені позовні вимоги, та направив справу на новий розгляд) у задоволенні позову відмовлено.

Відповідач після ухвалення рішення судом першої інстанції, з огляду на результат розгляду справи, подав до Господарського суду міста Києва заяви від 07.08.2025 та від 08.08.2025 про ухвалення додаткових рішень, у яких останній просив:
- стягнути з позивача судовий збір за перегляд справи в суді апеляційної та касаційної інстанцій;
- стягнути витрати на професійну правничу допомогу в Господарському суді міста Києва та Верховному Суді.

Додатковими рішеннями Господарського суду міста Києва від 19.03.2026, залишеними без змін постановами Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026, у справі №910/6519/24 (ураховуючи, що за результатом апеляційного та касаційного перегляду рішення Господарського суду міста Києва від 05.08.2025 залишено без змін) стягнено витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 32 661,61 грн та касаційної скарги у розмірі 43 548,82 грн; стягнено витрати на професійну правничу допомогу адвоката в Господарському суді міста Києва та Верховному Суді у загальному розмірі 20 000,00 грн (по 10 000,00 грн за кожну інстанцію). В іншій частині заяви відмовлено.

6.4. Не погоджуючись із вказаними судовими актами, позивач у частині стягнення судового збору вважає, що такі ухвалені з порушенням приписів частини дев`ятої статті 129 ГПК України, оскільки відповідача було звільнено від відповідальності у спірних правовідносинах на підставі статі 617 ЦК України.

Що ж до стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката, то позивач вважає, що оскаржувані судові акти ухвалені без урахування висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 12.05.2020 у справі №904/4507/18, від 15.06.2021 у справі №912/1025/20, від 28.09.2023 у справі №686/31892/19, від 23.12.2021 у справі № 755/7943/20-ц, від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, від 07.07.2021 у справі №910/12876/19, від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.

З огляду на наведене Суд відзначає таке.

6.5. Щодо застосування до спірних правовідносин положень частини дев`ятої статті 129 ГПК України

6.5.1. Так, на думку скаржника, спір у даній справі очевидно виник через неправильні та протиправні дії відповідача, що з огляду на положення частини дев`ятої статті 129 ГПК України є підставою для покладення на такого відповідача власних судових витрат (щодо сплати судового збору).

Суди попередніх інстанцій відхилили вказані доводи позивача, адже норма частини дев`ятої статті 129 ГПК України є дискреційним правом, а не імперативним обов`язком суду. 

Суди вказали, що позивач повинен був беззаперечно довести, що мало місце свідоме зловживання процесуальними правами, а не звичайна різниця в трактуванні договірних умов чи законодавства.

Втім позивач не надав належних та допустимих доказів того, що відповідач умисно затягував розгляд справи, подавав завідомо безпідставні клопотання чи іншим чином зловживав своїми процесуальними правами під час розгляду в суді першої інстанції.

У свою чергу, подання позову та доведення обставин, з якими не погоджується інша сторона, є реалізацією конституційного права на судовий захист. Наявність господарського спору сама по собі не означає "неправильних дій" чи делікту відповідача в розумінні вказаної статті. Відповідач мав право відстоювати свою позицію в суді, що є реалізацією його права на судовий захист.

З огляду на наведене господарські суди дійшли висновку, що оскільки у задоволенні вимог позивача відмовлено повністю, підстави для відступлення від принципу пропорційності відсутні. 

6.5.2. Колегія суддів відзначає, що частиною дев`ятою статті 129 ГПК України встановлено, що у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 07.07.2021 у справі №910/12876/19 вказала, що процесуальним законом не визначено поняття неправильних дій сторони. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим.

Наведена норма виступає процесуальною санкцією, яка застосовується господарським судом незалежно від того, чи заявлялося відповідне клопотання заінтересованою стороною (такі висновки наведено, зокрема, в постановах Верховного Суду від 08.04.2021 у справі № 905/716/20, від 15.09.2022 у справі №910/10159/21).

Суд має застосовувати зазначені положення процесуального закону за наявності одночасно у сукупності таких умов: 
1) вирішення судом спору по суті; 
2) встановлення судом одного із таких випадків: зловживання стороною чи її представником процесуальними правами або коли спір виник внаслідок неправильних дій сторони. 

Зміст вказаної норми також свідчить про те, що останньою встановлено дискреційне повноваження суду, тобто його право, а не обов`язок здійснити розподіл судових витрат у вищезазначений спосіб. При цьому висновок суду про необхідність покладення судових витрат на сторону, внаслідок неправильних дій якої виник спір, повинен бути належним чином обґрунтованим (подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 31.05.2022 у справі № 927/515/21, від 25.11.2021 у справі №904/5929/19 та додаткових постановах Верховного Суду від 12.07.2022 у справі №910/18790/19, від 04.03.2021 у справі № 916/376/19).

6.5.3. Ураховуючи наведене вище у своїй сукупності, з огляду на те, що застосування частини дев`ятої статті 129 ГПК України є дискрецією судів, що здійснили розподіл судових витрат, оскільки господарськими судами обставин того, що спір у даній справі виник внаслідок неправильних дій відповідача не встановлено, доводи касаційної скарги про наявність підстав для покладення судових витрат щодо сплати судового збору за подання апеляційної та касаційної скарг на відповідача відповідно до положень частини дев`ятої статті 129 ГПК України є необґрунтованими.

У такому випадку скаржник помилково ототожнює матеріально-правову підставу для відмови у позові (прострочення відповідачем строків виконання робіт за договором відбулось з огляду на наявність форс-мажорних обставин, що у силу положень статті 617 ЦК України є підставою для звільнення від відповідальності) з неправомірністю дій відповідача у спірних правовідносин (обставин чого судами не встановлено), що за своєю правовою суттю є абсолютно різними поняттями як за своїм змістом, так і правовими наслідками для сторін.

З огляду на наведене Суд відхиляє доводи касаційної скарги у означеній частині. 

6.6. Щодо обґрунтованості заявленої до стягнення суми витрат на професійну правничу допомогу

6.6.1. Відповідно до статті 19 «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Згідно із статтею 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Системний аналіз наведених вище норм законодавства дозволяє зробити такі висновки: 

(1) договір про надання правової допомоги є підставою для надання адвокатських послуг та, зазвичай, укладається в письмовій формі (виключення щодо останнього наведені у частині другій статті 27 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність»); 

(2) за своєю правовою природою договір про надання правової допомоги є договором про надання послуг, крім цього, на такий договір поширюються загальні норми та принципи договірного права, включаючи, але не обмежуючись главою 52 Цивільного кодексу України; 

(3) як будь-який договір про надання послуг, договір про надання правової допомоги може бути оплатним або безоплатним. Ціна в договорі про надання правової допомоги встановлюється сторонами шляхом зазначення розміру та порядку обчислення адвокатського гонорару;

(4) адвокатський гонорар може існувати в двох формах фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв;

(5) адвокатський гонорар (ціна договору про надання правової допомоги) зазначається сторонами як одна із умов договору при його укладенні. Вказане передбачено як положеннями цивільного права, так і Законом України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»;

(6) відсутність в договорі про надання правової допомоги розміру та/або порядку обчислення адвокатського гонорару (як погодинної оплати або фіксованого розміру) не дає як суду, так і іншій стороні спору, можливості пересвідчитись у дійсній домовленості сторін щодо розміру адвокатського гонорару.

Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв (висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у п. п. 130-131 постанови від 16.11.2022 у справі № 922/1964/21).

Разом з тим Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 зауважила, що не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат. Вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність.

Водночас розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (частина четверта статті 126 ГПК України).

У застосуванні критерію співмірності витрат на оплату послуг адвоката суд користується досить широким розсудом, який водночас повинен ґрунтуватися на критеріях, визначених у частині четвертій статті 126 ГПК України.

Відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;

При цьому на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку / дії / бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.

Такі критерії як обґрунтованість, пропорційність, співмірність розміру витрат на оплату послуг адвоката суд має враховувати як відповідно до частини четвертої статті 126 ГПК України, так і відповідно до частини п`ятої статті 129 цього Кодексу.

Отже, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правничу допомогу.

У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правничу допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19, у постановах Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі № 905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19. 

Верховний Суд неодноразово вказував на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц). 

Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях від 12.10.2006 у справі "Двойних проти України" (пункт 80), від 10.12.2009 у справі "Гімайдуліна і інших проти України" (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі "East/West Alliance Limited" проти України", від 26.02.2015 у справі "Баришевський проти України" (пункт 95) зазначається, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими (необхідними), а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" від 28.11.2002 зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір (аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом у додаткових постановах від 20.05.2019 у справі № 916/2102/17, від 25.06.2019 у справі №909/371/18, у постановах від 05.06.2019 у справі № 922/928/18, від 30.07.2019 у справі № 911/739/15 та від 01.08.2019 у справі № 915/237/18).

Підсумовуючи вищенаведене, колегія суддів відзначає, що у розгляді питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу суд повинен враховувати, що:

- не є обов`язковими для суду зобов`язання, які склалися між адвокатом та клієнтом у контексті вирішення питання про розподіл судових витрат, а тому, вирішуючи останнє, суд повинен оцінювати витрати, що мають бути компенсовані за рахунок іншої сторони, ураховуючи як те, чи були вони фактично понесені, так і оцінювати їх необхідність (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.05.2020 у справі №904/4507/18 та від 16.11.2022 у справі №922/1964/21);

- при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (додаткова ухвала Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03.12.2021 у справі №927/237/20, постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- суд зобов`язаний оцінити розмір адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою (постанова Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 у справі №826/1216/16 та додаткова постанова Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №775/9215/15ц);

- витрати на надану професійну правничу допомогу в разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх вартість уже фактично сплачена стороною / третьою особою, чи тільки має бути сплачена (пункти 138, 139 постанови Верховного Суду у складі судової палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15).

6.6.2. Так, ухвалюючи додаткове рішення у справі, суд першої інстанції, з яким погодився і суд апеляційної інстанції, відзначив, що зважаючи на рівень складності справи, надані адвокатом послуги, ураховуючи критерії розумності, справедливості та реальності судових витрат, обґрунтованим є стягнення з відповідача на користь позивача 20 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу в суді першої та касаційної інстанцій (по 10 000,00 грн за кожну із інстанцій). При цьому суди також врахували наявність заперечень позивача щодо розміру вказаних витрат.

6.6.3. Проаналізувавши вищенаведене правове регулювання спірних правовідносин щодо розподілу витрат на професійну правничу допомогу, зміст оскаржуваних судових рішень, а також доводи скаржника, викладені у касаційній скарзі, колегія суддів відзначає, що господарські суди під час вирішення питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, надавши оцінку доказам та доводам сторін щодо розподілу таких витрат, встановивши дійсність надання таких послуг, виходячи з конкретних обставин справи, зокрема щодо складності справи, необхідності наданих послуг тощо, керуючись такими критеріями, як обґрунтованість, пропорційнійсть, співмірність та розумність їхнього розміру, дійшли заснованого на правильному застосуванні статей 126, 129 ГПК України висновку про часткове задоволення заяви відповідача про розподіл витрат на професійну правову допомогу. 

Зі змісту оскаржуваних судових рішень убачається, що судами попередніх інстанцій досліджені надані докази, здійснена їх оцінка з огляду на предмет і підставу заяви, необхідності, складності, доцільності таких дій, співмірності, обґрунтованості та розумності з дотриманням статей 2, 86, 123, 126, 129, 210 ГПК України.

Верховний Суд зазначає, що критерій розумної необхідності витрат на професійну правничу допомогу є оціночною категорією, яка у кожному конкретному випадку оцінюється судом за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні доказів, зокрема, наданих на підтвердження обставин понесення таких витрат, надання послуг з професійної правничої допомоги, їх обсягу, вартості з урахуванням складності справи та витраченого адвокатом часу тощо. Сама лише незгода скаржника з наданою судом оцінкою відповідним доказам, які підтверджують факт надання професійної правничої допомоги, а також оцінкою обставин критерію реальності адвокатських витрат, критерію розумності їх розміру тощо, не свідчить про незаконність оскаржуваних судових рішень.

З доводів касаційної скарги не вбачається того, у зв`язку з чим Суд міг би замінити висновки судів першої та апеляційної інстанцій власною оцінкою, визначити інший розмір судових витрат, ніж той, що був доведений стороною в судах попередніх інстанцій.

Доводи касаційної скарги про неврахування висновків Верховного Суду відхиляються Судом, адже оскаржувані судові рішення ним не суперечать.

6.7. За таких обставин, суд касаційної інстанції зазначає, що доводи касаційних скарг у своїй сукупності, з урахуванням наведеного у цій постанові, не знайшли свого підтвердження, що виключає можливість скасування оскаржуваних судових рішень.

Враховуючи спірний характер правовідносин сторін, наведена міра обґрунтування даного судового рішення є достатньою у світлі конкретних обставин справи, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. 

Колегія суддів касаційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що надано вичерпну відповідь на всі істотні, вагомі питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин у процесуальному сенсі, а інші доводи, викладені у касаційній скарзі, не спростовують вказаного висновку.

7. Висновки за результатами розгляду касаційних скарг

7.1. Доводи скаржника про порушення судами попередніх інстанцій норм процесуального права при ухваленні оскаржуваних судових рішень за результатами перегляду справи в касаційному порядку не знайшли свого підтвердження з мотивів, викладених у розділі 6 цієї Постанови.

7.2. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 308 ГПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій без змін, а скаргу - без задоволення.

За змістом частини першої статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо судове рішення, переглянуте в передбачених статтею 300 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

7.3. Верховний Суд, переглянувши оскаржувані судові рішення в межах наведених у касаційних скаргах доводів, дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а судових рішень - без змін, як таких, що ухвалені із додержанням норм права.

8. Судові витрати

8.1. Зважаючи на те, що судовий збір за подання касаційної скарги на рішення про розподіл судових витрат не сплачується, відповідно Верховним Судом не розподіляється.

Керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, Верховний Суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Оператор газотранспортної системи України" залишити без задоволення, а додаткові рішення Господарського суду міста Києва від 19.03.2026 та постанови Північного апеляційного господарського суду від 25.05.2026 у справі №910/6519/24 - без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. Студенець

Судді С. Бакуліна

О. Кібенко