Справа № 149/1413/26 
Провадження № 33/801/758/2026
Категорія: 156 
Головуючий у суді 1-ї інстанції Олійник І. В.
Доповідач: Мішеніна С. В.

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
20 липня 2026 року	м. Вінниця	

Суддя судової палати у кримінальних справах та справах про адміністративні правопорушення Вінницького апеляційного суду Мішеніна С.В
зі секретарем судового засідання: Балдинюк І.Р.
за участі захисника: Костюка С.М. 
розглянувши апеляційну скаргу захисника Костюка С.М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2026 року про притягнення

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, непрацевлаштованого, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 

до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП

ВСТАНОВИВ :

Постановою Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2026 року визнано винним та притягнуто ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в дохід держави в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави судовий збір в розмірі 665,60 гривень.

Захисник Костюк С.М. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, просив постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2026 року, якою ОСОБА_2 був визнаний винним та притягнутий до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП скасувати, а провадження по справі закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 

Вимоги апеляційної скарги мотивовано тим, що приходячи до висновку що апелянт своїми діями порушив вимоги п. 2.9 ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП та надаючи оцінку доказам суд першої інстанції допустився припущень з огляду на наступне, сам по собі протокол про адміністративне правопорушення ЕПР1 №642721 від 16.04.2026 в якому викладені обставини правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП не є беззаперечними доказами вини особи в тому чи іншому діянні, оскільки не являють собою імперативного факту доведеності вини особи, тобто не узгоджується із стандартом доказування "поза розумним сумнівом", акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням технічних засобів та результат тесту не являються доказами керування апелянтом будь - яким транспортним засобом та виникнення у нього обов`язків водія, які передбачені розділом 2 ПДР України, надаючи оцінку відеозапису, відповідно до якого начебто "зафіксовано транспортний засіб "Lanos", який здійснював рух, зупинився, після наближення поліцейського автомобіля з увімкненими проблисковими маячками червоного кольору" суд фактично допустив припущення, адже зазначені відеозаписи таких доказів не містять.
В діях ОСОБА_1 відсутній склад правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за обставин, викладених як у протоколі, так і у постанові судді, оскільки належних, достовірних і допустимих доказів, яких було б достатньо для визнання його винуватим у вчиненні правопорушення в судовому засіданні встановлено не було.

Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду повідомлялася належним чином.
Відповідно до ст.268 КУпАП справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
З урахуванням вимог ст. 268 КУпАП, враховуючи те, що ОСОБА_1 був належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи про адміністративне правопорушення, суд проводить апеляційний розгляд за його відсутності.

Заслухавши захисника Костюка С.М., який підтримав апеляційну скаргу, просив задоволити, дослідивши доводи апеляційної скарги та матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч.7 ст.294 КУпАП апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Апеляційний суд може дослідити нові докази, які не досліджувалися раніше, якщо визнає обґрунтованим ненадання їх до місцевого суду або необґрунтованим відхилення їх місцевим судом.
Розглядаючи матеріали справи про адміністративне правопорушення, суд першої інстанції дійшов висновку про винуватість ОСОБА_2 у вчиненні правопорушення, передбаченого за ч. 1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння
Суд апеляційної інстанції погоджується з висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.
Завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення, виходячи зі змісту ст. 245 КУпАП, є своєчасне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.

Відповідно до ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як убачається з матеріалів провадження та судового рішення, при розгляді даної справи суддя місцевого суду достатньо повно, об`єктивно та всебічно дослідив письмові докази та дійшов правильного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_2 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до диспозиції ст. 130 КУпАП адміністративна відповідальність за даною статтею настає у разі керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно п. 2.9 ПДД України водієві забороняється керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.

Перевіривши рішення суду з урахуванням доводів апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції вважає, що суд в дотримання вимог ст. 251, ст. 252, ст. 280 КУпАП належним чином перевірив докази, дав їм відповідну оцінку, проаналізувавши їх в сукупності.
Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 642721 16.04.2026 23:17:28 м.Хмільник, вулиця Меморіальна,24 водій ОСОБА_2  керував автомобілем LANOS д.н.з.  НОМЕР_1 в стані алкогольного сп`яніння. Огляд на стан сп`яніння зі згоди водія у встановленому законом порядку та у повному обсязі проводився на місці зупинки ТЗ із застосуванням приладу Драгер №0361, результат позитивний 1.61 % проміле. Велася безперервна відеофіксація на портативні відеореєстратори №476008, №47532 чим порушив п.2.9 (а) Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10.10.2001 року № 1306, та скоїв правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП
Приймаючи рішення, суд першої інстанції перевірив обставини, викладені у протоколі про адміністративне правопорушення, встановив відповідність протоколу вимогам ст. 256 КУпАП.
З висновком суду щодо дотримання вимог КУпАП при складені протоколу про адміністративне правопорушення погоджується суд апеляційної інстанції.
Суд першої інстанції перевірив доводи сторони захисту щодо відсутності доказів керування ОСОБА_2 транспортним засобом. 
Висновки суду щодо доведеності факту керування транспортним засобом грунтуються на сукупності досліджених та проаналізованих доказів, а саме безперервній фіксації на портативні відеореєстратори № 476008, № 475321, згідно якої із відеозаписів із відеореєстратора службового автомобіля поліції чітко зафіксовано динаміку руху вказаного авто, його зупинку після ввімкнення червоних проблискових маячків, вимкнення габаритних ліхтарів та факт виходу водія на вулицю саме через передні ліві (водійські) двері за відсутності інших осіб у салоні, а відеозаписами з портативних відеореєстраторів поліцейських № 476008 та № 47532 підтверджується безперервна послідовність дій працівників поліції, які одразу після зупинки підійшли до особи, яка щойно вийшла з місця водія, та встановили анкетні дані, згідно з якими це був ОСОБА_2 .
Відеозаписи з відеореєстраторів з нагрудних камер поліцейських № 476008 та № 47532 у своїй сукупності повністю виключають можливість перебування за кермом автомобіля у момент руху будь-якої іншої особи.
Водія відсторонено від керування ТЗ шляхом передачі ТЗ тверезому водію ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , посвідчення водія НОМЕР_2 . 
Згідно направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до КП Хмільницька ЦРЛ від 16 квітня 2026 року, згідно якого у результаті огляду, проведеного поліцейським, виявлені ознаки алкогольного сп`яніння запах з порожнини рота, порушення координації рухів, поведінка, що не відповідає обстановці. 

Перевіривши доводи апеляційної скарги в частині заперечення факту керування ОСОБА_2 транспортним засобом, суд апеляційної інстанції визнає їх повністю безпідставними, а висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими з огляду на таке.
В апеляційній скарзі захисник Костюк С.М. стверджує про недопустимість та неналежність доказів, які прийняті судом.
Відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Твердження захисника про відсутність належних доказів перебування ОСОБА_2 за кермом автомобіля «Lanos» (д.н.з. НОМЕР_3 ) повністю спростовуються дослідженими у судовому засіданні суду першої інстанції відеозаписами. 
За таких обставин, версія захисту про те, що ОСОБА_2 не керував транспортним засобом розцінюється судом як обраний спосіб захисту з метою уникнення адміністративної відповідальності за вчинення грубого правопорушення у сфері безпеки дорожнього руху.
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», керування транспортним засобом - це виконання функцій водія під час руху такого засобу.
Саме по собі керування транспортним засобом необхідно розуміти як технічну дію водія з метою приведення транспортного засобу в рух, зворушення з місця і, як наслідок, переміщення транспортного засобу в просторі. Експлуатація транспортного засобу передбачає використання цього транспортного засобу за призначенням, тобто з метою керування.
Дії спрямовані на використання транспортного засобу з метою його цільового призначення (включення запалення транспортного засобу, заведення двигуна та інше) необхідно вважати такими, що безпосередньо пов`язані із керуванням транспортним засобом.
Крім того, апеляційний суд зауважує, що норми діючого КУпАП не зобов`язують наявність саме відеофіксування керування особою транспортним засобом.
Факт керування транспортним засобом доводиться сукупністю доказів та ознак, які наявні в матеріалах справи.
Апеляційний суд вважає, що зафіксована на відеозаписі інформація є достатньою та підтверджує обставини, що мають значення для справи та узгоджується з іншими наявними в матеріалах справи доказами.
Враховуючи наявність зафіксованих відеокамерами поліцейських відомостей, у рапорті поліцейського взводу №2 роти № 1 батальйону УПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Мельника О. у суду апеляційної інстанції відсутні правові та фактичні підстави ставити під сумнів відомості зазначені у протоколі про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 642721 від 16.04.2026 року.
Зазначені відомості походять з різних джерел, логічно та послідовно доповнюють та не суперечать один одному, що свідчить про їх об`єктивність.

Захисник в апеляційній скарзі вказує, що працівниками поліції порушено порядок огляду особи на стан сп`яніння. 
Суд апеляційної інстанції, дослідивши доводи сторони захисту, вважає їх безпідставними.
З рапорту поліцейського взводу №2 роти № 1 батальйону УПП з обслуговування Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП капрала поліції Мельника О. вбачається, що оскільки у ОСОБА_2 було встановлено ознаки сп`яніння, йому запропонували пройти огляд на стан алкогольного сп”яніння на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів.
У роздрукцівці приладу Drager від 16.04.2026 року, зазначено, що 16.04.2026 року о 23:05:50 год. протестовано ОСОБА_2 , у якого виявлено 1.61 проміле.
Поліцейським взводу 1 роти 1 батальйону Хмільницького району УПП у Вінницькій області ДПП Тросюк А.О. складено акт огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 16.04.2026 року, згідно якого огляд проведений у зв`язку з виявленими ознаками, а саме: запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідає обстановці, результат Alcotest Драгер 7510 ARLM -0361 тест 782 – 1,61 проміле, що підтверджується портативними відеореєстраторами № 475321, № 476008.
В дотримання ст. 266 КУпАП ОСОБА_2 було відсторонено від керування транспортним засобом та передано транспортний засіб тверезому водієві ОСОБА_3 . 
Так, порядок та процедура виявлення у водіїв ознак алкогольного сп`яніння та проведення огляду водіїв на стан сп`яніння визначено ст. 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення, Інструкцією з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України 07.11.2015 № 1395 зі змінами № 766 від 18.11.2024 (надалі Інструкція № 1395), Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністра внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015 №1452/735 (надалі Інструкція № 1452/735).
Відповідно до Розділу І п. 6 Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затверджену наказом МВС України та МОЗ України № 1452/735 від 09.11.2015 огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом (далі спеціальні технічні засоби); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно з п. 1 розділу ІІ Інструкція № 1452/735 за наявності ознак, передбачених пунктом 3 розділу I цієї Інструкції, поліцейський проводить огляд на стан сп`яніння за допомогою спеціальних технічних засобів, дозволених до застосування МОЗ та Держспоживстандартом.
Як вірно встановлено судом першої інстанції, відповідно до дослідженого відеозапису, наданого працівниками поліції, які фіксували обставини вчинення адміністративного правопорушення, встановлено, що після зупинки та виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння поліцейський висловив водію ОСОБА_2 вимогу пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці зупинки або в закладі охорони здоров`я, спершу водій погодився на проведення огляду в закладі охорони здоров`я, однак в подальшому від огляду взагалі відмовився. 
Після повідомлення поліцейськими про складення протоколу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за відмову від проходження огляду на стан алкогольного сп"яніння, водій ОСОБА_2 змінив свою позицію, виявив намір пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, пройшов такий огляд та погодився з його результатом, що підтверджується роздруківкою до приладу Drager Alcotest №7510 від 16.04.2026 року.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції та зазначає, що під час зупинки процедуру огляду працівниками поліції було дотримано. 
Попри першочергові сумніви водія ОСОБА_2 та його відмову, остаточне рішення пройти тест на місці зупинки було прийнято ним добровільно, огляд проведено відповідно до вимог ст. 266 КУпАП, а його позитивний результат(1.61 ‰ визнано самим водієм, що повністю підтверджує склад правопорушення за ч. 1 ст. 130 КУпАП.
В рішенні по справі "О' Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 року, Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати (далі Суд) постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.

Посилання апеляційної скарги захисника про те, що акт огляду на стан сп`яніння та результати тесту не є підставою для притягнення за ч.1 ст. 130 КУпАП до відповідальності , ґрунтується на хибному тлумаченні норм права. 
Відповідно до ст. 251 КУпАП, доказами в справі є будь-які фактичні дані, на основі яких установлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність особи та інші обставини. 
Акт огляду та роздруківка приладжу «Драгер» є невід`ємною частиною єдиного процесу фіксації правопорушення за ст.130 КУпАП.
Згідно з ПДР України, водій - це особа, яка керує транспортним засобом. 
Підписання апелянтом акту огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів від 16.04.2026 року без зауважень, його добровільна згода на процедуру та погодження з результатом тесту 1.61 ‰ безпосередньо на місці зупинки є юридичним визнанням ним свого статусу водія та правомірності вимог поліції.
Акт на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобівогляду не оцінюється судом окрема, а у сукупності з відеозаписами, які чітко зафіксували рух автомобіля «Lanos» та вихід ОСОБА_2 саме з водійських дверей, акт огляду беззаперечно підтверджує, що в стані сп`яніння перебувала саме особа, яка щойно здійснювала керування цим ТЗ.

Суд апеляційної інстанції вважає, що судом першої інстанції надано належну та всебічну правову оцінку доводам захисту щодо розбіжності у часі фіксації правопорушення, з огляду на таке.
Встановлена розбіжність рівно в одну годину між показниками технічних пристроїв 21:24 год на відеореєстраторі службового автомобіля та 22:24 год на портативних відеореєстраторах поліцейських) є виключно наслідком некоректного налаштування часових поясів (синхронізації програмного забезпечення), що підтверджується наявним у матеріалах справи рапортом працівника поліції та не свідчить про фальсифікацію доказів.
Відповідно до п. 1 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої Наказом МВС України № 1026, функція зміни дати та часу на портативних відеореєстраторах покладається виключно на уповноважену відповідальну особу підрозділу поліції. Дана норма повністю виключає можливість довільного, несанкціонованого або умисного коригування часових параметрів працівниками поліції під час виконання службових обов`язків на місці зупинки транспортного засобу.
Оскільки портативні відеореєстратори зафіксували безперервний процес комунікації з водієм, виявлення ознак сп`яніння та процедуру тестування, суд першої інстанції дійшов правомірного висновку, що належним та об`єктивним часом вчинення правопорушення є 22:24 год. 
Суто технічна похибка в роботі одного з пристроїв не спростовує факт вчинення ОСОБА_2 адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та не заважає всебічному розв`язанню справи.
Оцінивши докази в їх сукупності, відповідно до вимог статей 251, 252 Кодексу України про адміністративні правопорушення, суд дійшов висновку, що ОСОБА_2 вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП, оскільки керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння.
З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про доведеність у діях ОСОБА_2 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП, оскільки такий висновок відповідає фактичним обставинам справи, які підтверджуються належними, допустимими і достатніми доказами, які доповнюють один одного та були досліджені під час розгляду матеріалів адміністративної справи, що цілком узгоджується зі стандартом доказування «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), п. 161, Series A заява № 25), який застосовується при оцінці доказів, а такі докази можуть «випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту» (рішення Європейського суду з прав людини, справа «Коробов проти України» № 39598/03 від 21.07.2011 року). 
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами.
Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Накладення судом першої інстанції адміністративного стягнення на ОСОБА_2 у виді штрафу, відповідає санкції ч.1 ст.130 КУпАП, вимогам ст.ст.33-35 КУпАП щодо загальних правил накладення стягнення за адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП є співрозмірним скоєному адміністративному правопорушенню, особі правопорушника.
При розгляді справи судом порушень ст. ст. 279, 280 КУпАП не допущено, докази перевірені на їх допустимість, належність та достатність відповідно до ст. 252 КУпАП, а всі обставини, що мають значення для вирішення справи, суд з наведенням відповідних мотивів встановив та правильно кваліфікував вчинене правопорушення.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови судді та закриття провадження у справі, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а постанову суду без змін.

Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Відмовити в задовленні апеляційної скарги.
Постанову Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 17.06.2026 про притягнення ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за 1 ст. 130 КУпАП залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя Вінницького апеляційного суду Світлана МІШЕНІНА