Справа № 455/1017/26
Провадження № 2/455/738/2026

РІШЕННЯ
Іменем України
07 вересня 2026 року м.Старий Самбір
Старосамбірський районний суд Львівської області у складі головуючого судді Клімченка М.І., при секретарі Шайда Н.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з викликом особи в приміщенні суду у м. Старий Самбір цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» звернулося до суду із позовом, у якому просить стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за Кредитним договором №985009616 від 01.01.2025 у розмірі 106624,00 грн., а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 2662,40 грн. та витрати на правову допомогу у розмірі 7000,00 грн. Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 01.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №985009616 у формі електронного документа з використанням електронного підпису ВНКЕ-9982. Відповідачка, добровільно, за допомогою мережі Інтернет, перейшла на офіційний сайт ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» www.moneyveo.ua та подала відповідну заявку на отримання коштів, вказала свої персональні дані, та, у подальшому, підписала кредитний договір електронним підписом та отримала грошові кошти в сумі 35000 грн. 29 квітня 2025 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/33, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором кредитної лінії № №985009616 від 01.01.2025. Крім цього, 30.09.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30/0925-01, відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №985009616 від 01.01.2025. Оскільки відповідачка зобов`язання за вказаним кредитним договором належним чином не виконала та має заборгованість, позивач просить задовольнити позовні вимоги.
22.06.2026 від представника відповідачки надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого відповідачка позов не визнала, посилаючись на відсутність коректної оцінки її платоспроможності з боку позивача та невірне нарахування заборгованості по кредиту.
Ухвалою Старосамбірського районного суду Львівської області від 01.06.2026 відкрито провадження у справі розгляд справи вирішено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву.
В судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся у встановленому законом порядку, надіслав на адресу суду клопотання про розгляд справи у його відсутності.
Відповідачка та її представник, будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилися. З огляду на наявний відзив на позовну заяву та пояснення, їх неявка не перешкоджає розгляду справи.
У відповідності до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України в разі, якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Розглянувши справу в порядку спрощеного провадження, з повідомленням (викликом) сторін, вивчивши зібрані по справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд виходить з такого.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Із змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до статей 13, 81 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. При цьому, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона покликається, як на підставу своїх вимог або заперечень.
Частиною 2 статті 11ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Із змісту статті 627 ЦК України вбачається, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до частини 1 статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Частиною першою статті 205 ЦК України визначено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Згідно частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Судом встановлено, що 01.01.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 було укладено Договір кредитної лінії №985009616 у формі електронного документа з використанням електронного підпису ВНКЕ-9982. Згідно пункту 8.3 Договору базова процентна ставка складає 0,98% в день від суми залишку кредиту. Відповідно до пункту 8.6 вказаного Договору строк кредитування 1826 днів (а.с.27-37).
01.01.2025 ТОВ «Манівео швидка допомога» переказало на платіжну карту ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 35000,00 грн. згідно Договору №985009616 від 25.03.2020, що підтверджується довідкою №КНО-07.8.5/10506 БТ від 12.06.2026 (а.с.66).
Таким чином, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» свої зобов`язання перед відповідачкою за кредитним договором виконало та надало їй кредит в сумі 35000,00 грн., шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку відповідача.
Відповідно до умов Договору Товариство зобов`язалось надати позичальнику кредит на споживчі цілі на суму 35000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (пункт 2.1 кредитного договору)
Підписуючи Договір, відповідачка підтвердила, що отримала від Товариства до укладення Договору інформацію, вимоги надання якої передбачені у законодавстві України (у тому числі інформацію, надання якої передбачено статтею 12 Закону України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг»).
Таким чином, сторонами узгоджено розмір кредиту, грошову одиницю, в якій надано кредит, строк та умови кредитування, що свідчить про наявність волі відповідачки для укладення такого електронного договору шляхом його підписання за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором.
Згідно долученого до матеріалів справи розрахунку заборгованості, здійсненого ТОВ «Таліон Плюс», заборгованість відповідачки складає 124124,00 грн., з яких 35000,00 грн. заборгованість по кредиту; 71624,00 грн. заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом, 17500,00 грн. заборгованість за штрафними санкціями (а.с.18).
29.04.2025 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» було укладено Договір факторингу № МВ-ТП/33, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором кредитної лінії №985009616 від 01.01.2025, що підтверджується Реєстром прав вимоги №б/н від 29.04.2025.
30.09.2025 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Юніт Капітал» було укладено Договір факторингу № 30/0925-01 відповідно до умов якого ТОВ «Юніт Капітал» перейшло право грошової вимоги до відповідачки за Договором кредитної лінії №985009616 від 01.01.2025, що підтверджується, зокрема, Реєстром прав вимоги №1 від 30.09.2025.
Відповідно до пункту 5 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно пункту 12 частини 1 статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» одноразовий ідентифікатор – алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти договір.
Частинами 3, 4, 5, 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному ч. 6 цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.
Відповідно до частин 12, 13 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Статтею 205 ЦК України передбачено, що правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до частини 1 статті 5 та статті 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ – документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною. Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа (частини 1, 2 статті 6 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Згідно статті 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Першою та третьою частинами статті 512 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема. передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до статті 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно частини 1 статті 1077, частини 1 статті 1084 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Якщо відповідно до умов договору факторингу фінансування клієнта здійснюється шляхом купівлі у нього фактором права грошової вимоги, фактор набуває права на всі суми, які він одержить від боржника на виконання вимоги, а клієнт не відповідає перед фактором, якщо одержані ним суми є меншими від суми, сплаченої фактором клієнтові.
У відповідності до частини 1 статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно частини 1 статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до частини 1 статті 1050 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається нарівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтею 1048 ЦК України визначено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом.
Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Частиною 1 статті 625 ЦК України визначено, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Таким чином, суд прийшов до переконання, що ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» виконало свої обов`язки за електронним договором про надання кредиту від 01.01.2025 та надало відповідачці кредит в сумі 35000,00 грн., позивач ТОВ «Юніт Капітал» набув право вимоги до відповідачки за вказаним договором, а відповідачка ОСОБА_1 ухиляється від виконання взятих на себе договором зобов`язань, що є порушенням норм чинного законодавства України та умов вказаного договору.
З приводу посилання представника відповідачки у відзиві на те, що ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» не було проведено повну та всебічну оцінку кредитоспроможності відповідачки, нарахування відсотків суперечить статті 6 ЦК України щодо справедливості, добросовісності та розумності, позовна заява підписана особою, яка не підтвердила свій статус представника позивача, суд зазначає наступне.
Позовна заява у справі підписана представником ТОВ «Юніт Капітал», повноваження якої підтвердженні відповідною довіреністю.
У договорах за участю фізичної особи – споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (частина 2 статті 627 ЦК України).
Продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача (частини 1 та 2 Закону України «Про захист прав споживачів», далі за текстом – Закон).
Несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором (пункт 5 частини 3 статті 18 Закону).
За кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1054 ЦК України).
Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Надання кредиту наділяє позичальника благом, яке полягає в тому, що позичальник, одержавши від кредитора грошові кошти, не повинен повертати їх негайно, а отримує можливість правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу (строку кредитування, у межах якого сторони можуть встановити періоди повернення частини суми кредиту), а кредитор, відповідно, за загальним правилом не вправі вимагати повернення боргу протягом відповідного строку (право кредитора достроково вимагати повернення всієї суми кредиту передбачає частина друга статті 1050 ЦК України). Саме за це благо - можливість правомірно не повертати кредитору борг протягом певного часу - позичальник сплачує кредитору плату, якою є проценти за договором кредиту відповідно до статті 1048 ЦК України. Уклавши кредитний договір, сторони мають легітимні очікування щодо належного його виконання. Зокрема, позичальник розраховує, що протягом певного часу він може правомірно «користуватися кредитом», натомість кредитор розраховує, що він отримає плату (проценти за «користування кредитом») за надану позичальнику можливість не повертати всю суму кредиту одразу (Постанова Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16).
З правового аналізу вищевикладених положень частини 1 статті 1048 ЦК України з урахуванням правової позиції Великої Палати Верховного Суду від 05.04.2023 у справі №910/4518/16 вбачається, що проценти за договором кредиту – є платою кредитодавцю за користування кредитом позичальником, однак не компенсацією кредитодавцю за невиконання зобов`язань за кредитним договором.
Крім того, загальний розмір процентів за користування кредитом залежить від суми кредиту та строку користування позичальником кредитними коштами (які узгоджуються сторонами кредитного договору при його укладенні), а не від факту виконання або невиконання ним умов договору.
Тому, у даному випадку відсутні підстави вважати умови Кредитного договору несправедливими в аспекті, зокрема, положень пункту 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», оскільки відсотки за користування кредитом – не є компенсацією за невиконання умов договору.
Крім того, відповідно до частини 5 статті 8 Закону України «Про споживче кредитування», максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
За обставинами цієї справи, Кредитний договір укладено 01.01.2025, обумовлена у пункті 8.3 такого договору денна процентна ставка за користування кредитом у розмірі 0,98 % у повній мірі відповідає максимальному розміру денної процентної ставки, передбаченому пунктом 5 частини 3 статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому відсутні підстави вважати умови Кредитного договору щодо розміру процентів несправедливими.
При цьому, незгода позичальника з умовою договору за відсутності зауважень щодо змісту та умов договору під час його укладення та підписання, не є підставою для визнання умов договору такими, що не підлягають виконанню під час вирішення спору про стягнення заборгованості за цим договором, оскільки суперечать принципам цивільного законодавства, подібний висновок знаходить своє відображення у Постанові Верховного Суду від 12.04.2022 у справі №756/6038/20.
Підписанням Кредитного договору відповідачка підтвердила свою волю, спрямовану на набуття цивільних прав та обов`язків та погодилась з умовами Кредитного договору, в тому числі з умовами щодо денної процентної ставки та відсотками за користування кредитом на рівні 0,98% від залишку заборгованості за тілом кредиту за 1 день користування кредитом.
За наведених обставин, суд не погоджується із правовою позицією відповідачки про те, що умови Кредитного договору є несправедливими.
Суд приймає до уваги надані позивачем докази нарахування заборгованості за кредитним договором, зокрема, розрахунок заборгованості, оскільки будь яких помилок при нарахуванні процентів судом не встановлено. 
Щодо посилання представника відповідачки на статтю 10 Закону України «Про споживче кредитування» суд зазначає, що позичальник мала повну інформацію про умови кредиту та підписала кредитний договір, ознайомившись з його умовами. Позичальник діяла добровільно та гарантувала свою платоспроможність у момент підписання. Порушення правил внутрішньої оцінки ризиків банку не звільняє відповідачку від обов`язку виконання зобов`язання в натурі згідно зі статтею 526 ЦК України. Закон покладає на кредитодавця обов`язок оцінити ризики, але не встановлює наслідком неналежної оцінки звільнення позичальника від повернення отриманого майна (грошей).
Зважаючи на наявні в матеріалах справи докази, розрахунок розміру заборгованості, суд вважає, що відомості, які вони містять, відповідають дійсним обставинам справи.
Таким чином, із відповідачки ОСОБА_1 на користь позивача ТОВ «Юніт Капітал» підлягає стягненню заборгованість у розмірі 106624 грн. 00 коп., а тому позов слід задовольнити.
Відповідно до частин 1, 3 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких зокрема належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно частини 3 статті 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до частин 1, 2 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
На підтвердження витрат на правничу допомогу до матеріалів справи долучено Договір про надання правничої допомоги від 20.01.2026 №20/01/26-02, укладеного між Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» та ТОВ «Юніт Капітал», в особі директора Хлопкової М.С., додаткову угоду №25771385027 від 21.01.2026 до Договору про надання правничої допомоги №20/01/26-02 від 20.01.2026, Акт прийому-передачі наданих послуг від 20.03.2026 до Договору № 20/01/26-02 від 20.01.2026, згідно яких ТОВ «Юніт Капітал» отримало правничу допомогу на загальну суму 7000,00 грн.
Разом з тим, представником позивача у цій справі є Кукса Карина Олександрівна, в матеріалах справи міститься довіреність, якою Хлопкова М.С. уповноважує Куксу К.О. представляти ТОВ «Юніт Капітал» в судах України (а.с.46.) При цьому, матеріали справи не містять доказів трудових відносин між ОСОБА_2 та Адвокатського бюро «Тимошенко та партнери».
Таким чином, акт прийому – передачі наданих послуг від 20.03.2026 до Договору №20/01/26-02 від 20.01.2026 не підтверджує надання Адвокатським бюро «Тимошенко та партнери» послуг з правничої допомоги позивачу, які пов`язані з розглядом цієї справи, у зв`язку з чим відсутні правові підстави для стягнення з відповідачки витрат на правничу допомогу в розмірі 7000,00 грн.
Відтак, на користь позивача з відповідачки підлягає стягненню витрати на судовий збір, сплачений при поданні позову до суду, у розмірі 2662 гривень 40 копійок.
Керуючись статтями 11, 512, 514, 526, 610, 612, 625, 627-628, 1048-1050, 1054 ЦК України, статтями 2, 5, 10-13, 76-81, 141, 263-265, 274-275, 279, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, – задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: поштовий індекс 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, заборгованість за Кредитним договором №985009616 від 01.01.2025 у розмірі 106624 (сто шість тисяч шістсот двадцять чотири) гривні 00 копійки.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Юніт Капітал», ЄДРПОУ 43541163, місцезнаходження: поштовий індекс 01133, м. Київ, бульвар Лесі Українки, 34, офіс 333, понесені судові витрати у розмірі 2662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) гривні 40 копійок сплаченого судового збору.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Ознайомитись з повним текстом судового рішення, в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: http://www.reyestr.court.gov.ua.
Повний текст судового рішення складено 07.09.2026.

Суддя         М.І. Клімченко