Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області

ДОДАТКОВЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/315/25 
номер провадження 2-др/695/12/26

08 вересня 2026 року м. Золотоноша

Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі: 
головуючого – судді Середи Л.В.,
за участю: 
секретаря – Оніщенко Н.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші заяву представника позивача – адвоката Міщенка Сергія Валентиновича про ухвалення додаткового рішення по судових витратах у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Яна Іванівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування,
ВСТАНОВИВ: 
До Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області звернувся представник позивача – адвокат Міщенко С.В. із заявою про ухвалення додаткового рішення про стягнення судових витрат, в якій просить суд ухвалити додаткове рішення по даній справі, яким стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, а саме: суму судового збору 2576.95 грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000.00 грн.
Вказана заява мотивована тим, що 06.08.2026 року Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області ухвалив судове рішення у цивільній справі № 695/315/25, яким позовні вимоги  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування повністю задовольнив, проте не вирішив питання відшкодування судових витрат.
При цьому ОСОБА_1 з метою захисту своїх прав та інтересів звертався до адвоката Міщенка С.В. з метою представництва його інтересів та підготовки позову для подачі в суд, участі у судових засіданнях, про що у позовній заяві вказав попередній розмір судових витрат.
Позивач при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у сумі 2576.95 грн відповідно до квитанції АТ КБ «ПриватБанк» від 21.01.2025 року № 0.0.4147258262.1. 
Також між адвокатом Міщенком С.В. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги. У позовній заяві був зазначений орієнтовний розмір витрат на правову допомогу в сумі 20 000.00 грн.
Вказував, що судові витрати позивача мають бути відшкодовані відповідачем згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України.
При прийнятті вказаного судового рішення судом не вирішувалось питання щодо розподілу судових витрат, проте представником позивача було заявлено про подачу заяви про стягнення судових витрат. 
За таких обставин представник позивача звернувся до суду з даною заявою.
У судове засідання учасники справи не прибули.
Суд, вирішуючи питання стягнення понесених судових витрат, зазначає про таке.
Відповідно до ч.,ч. 1, 4 ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду (ч. 3 ст.133 ЦПК України).
Так, ч. 1 ст. 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.
Частинами 1, 2, 3, 4 ст.137 ЦПК України встановлено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обгрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необгрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися (ч. 3 ст.141 ЦПК України).
Судом встановлено, що ОСОБА_1 при подачі позовної заяви до суду сплатив судовий збір у сумі 2576.95 грн, що стверджується квитанцією АТ КБ «ПриватБанк» від 21.01.2025 року № 0.0.4147258262.1. 
Також встановлено, що 11.11.2024 року між адвокатом Міщенком С.В. та ОСОБА_1 був укладений договір про надання правничої (правової) допомоги та додаткова угода від 25.05.2026 року про продовження строку дії договору про надання правничої допомоги до 26.05.2028 року. За умовами вказаного договору та Акту про надання та оплату послуг правничої (правової) допомоги від 07.08.2026 року Зінченко В.М. отримав правову допомогу на суму 10 000.00 грн.
Отже, відповідно до наявних в матеріалах справи доказів встановлено, що заявником понесені судові витрати по сплаті судового збору та надання правової допомоги.
У постанові Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 379/1418/18 (провадження № 61-9124св20) вказано, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких втрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких втрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 19.02.2020 р. по справі №755/9215/15-ц вказала, що із запровадженням з 15 грудня 2019 року змін до ЦПК законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» 536/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим.
Дотримання вказаного критерію співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката продиктовано ч. 4 ст. 137 ЦПК України.
При цьому, відповідно до позиції Верховного Суду, що висвітлена у постановах від 09.06.2020 по справі №466/9758/16-ц та від 15.04.2020 по справі №199/3939/18-ц, аналізовані витрати сторони судового процесу мають бути документально підтверджені та доведені.
Таким чином відповідно до закріпленого на законодавчому рівні принципу співмірності, розмір витрат на послуги адвоката при їхньому розподілі визначається з урахуванням складності справи, часу, витраченого адвокатом на надання правничої допомоги, обсягу наданих послуг та виконаних робіт, ціни позову, а також значення справи для сторони.
Верховний Суд неодноразово зазначав, що при визначенні розміру витрат на правничу допомогу на підставі поданих сторонами доказів, суд має виходити з критеріїв: їхньої реальності (тобто встановлення їхньої дійсності та необхідності); розумності їхнього розміру (виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін). Аналогічні критерії застосовуються Європейським судом з прав людини при визначенні розміру справедливої компенсації потерпілій стороні на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. 
Таким чином вказана сума 10.000.00 грн на правничу допомогу та сума судового збору 2576.95 грн, є належним чином підтвердженою та підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Беручи до уваги вищевказане, керуючись ст.ст. 133, 137, 141, 270 ЦПК України, суд –
ВИРІШИВ:
 
Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа без самостійних вимог: Приватний нотаріус Золотоніського районного нотаріального округу Шипович Яна Іванівна, про встановлення факту родинних відносин та визнання права власності на майно в порядку спадкування, яким заяву представника позивача – задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з  ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ), понесені ним витрати на сплату судового збору в сумі 2576 (дві тисячі п`ятсот сімдесят шість) гривень 95 коп. та витрати професійну правничу допомогу в сумі 10 000.00 (три тисячі дев`ятсот) гривень, а всього: 12 576 (дванадцять тисяч п`ятсот сімдесят шість) гривень 95 коп.
Додаткове рішення може бути оскаржено до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцяти денний строк з дня проголошення рішення. У разі якщо рішення було постановлено без участі особи, яка його оскаржує, апеляційна скарга подається у той же строк з дня отримання копії рішення. 

Суддя :     Середа Л.В.