Справа № 206/1667/26
Провадження № 1-кп/206/352/26

УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.08.2026 м. Дніпро

Самарський районний суд міста Дніпра в складі:
головуючої судді ОСОБА_1 ,
при секретарі ОСОБА_2 
за участю:
прокурора ОСОБА_3 
обвинуваченого ОСОБА_4 
його захисників ОСОБА_5 
ОСОБА_6 
розглянувши у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження № 12025042230000971 від 22 грудня 2025 року відносно:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дніпропетровська, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України-
ВСТАНОВИВ:
В провадженні Самарського районного суду міста Дніпра перебуває кримінальне провадження № 12025042230000971 по обвинуваченню  ОСОБА_4 у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 194 КК України.
Прокурор у судовому засіданні подав клопотання про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 на строк 60 діб із можливістю внесення застави, оскільки існують ризики, передбачені п.п.1,3,5 ч.1 ст. 177 КПК України. Так вказують, що є ризик того, що ОСОБА_4 перебуваючи на волі, може переховуватись від суду, оскільки злочин, який інкримінується ОСОБА_4 є тяжким і передбачає можливість призначення покарання у виді позбавлення волі на строк до 10 років. ОСОБА_4 не має постійного джерела доходів, регулярно змінює місце проживання. Також може вплинути на свідків, потерпілих, або ж може вчинити інше кримінальне правопорушення, адже будучи раніше судимим на шлях виправлення не став, а вчинив ще ряд кримінальних правопорушень, обвинувальні акти щодо нього скеровано до суду та наразі перебувають на різних стадіях провадження.
Потерпіла ОСОБА_7 підтримала клопотання прокурора, інші потерпілі в судове засідання не з`явились, про час та місце слухання справи повідомлялись належним чином. 
Захисники в судовому засіданні, кожен окремо, заперечували щодо задоволення клопотання посилаючись на те, що не надано доказів в підтвердження ризиків, а також пояснили, що в іншому провадженні вже обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою.
Обвинувачений в судовому засіданні заперечував щодо задоволення клопотання, посилаючись на обставини зазначені захисником ОСОБА_6 .
Заслухавши думку прокурора, обвинуваченого, захисників обвинуваченого, потерпілу, суд прийшов до наступного висновку.
Відповідно до ч. 3 ст. 331 КПК України – незалежно від наявності клопотань суд зобов`язаний розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою до спливу двомісячного строку з дня надходження до суду обвинувального акта, чи з дня застосування судом до обвинуваченого запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою. За наслідками розгляду питання суд своєю вмотивованою ухвалою скасовує, змінює запобіжний захід у вигляді тримання під вартою або продовжує його дію на строк, що не може перевищувати двох місяців. До спливу продовження строку суд зобов`язаний повторно розглянути питання доцільності продовження тримання обвинуваченого під вартою, якщо судове провадження не було завершено до його спливу.
Тримання під вартою є винятковим запобіжним заходом, який застосовується виключно у разі доведення того, що жоден із більш м`яких запобіжних заходів до обвинуваченого не може запобігти ризикам, передбаченим ст. 177 КПК України.
Ризиками, які суд оцінює у сукупності із тяжкістю покарання, що загрожує обвинуваченому у разі визнання його винуватим, являються об`єктивні дані можливого переховування обвинуваченого від органів досудового розслідування та суду, вчинити інше кримінальне правопорушення та продовжити вчиняти кримінальне правопорушення, в якому обвинувачується, оскільки останній, обвинувачується у скоєнні особливо тяжкого злочину, за який передбачене покарання у вигляді до 10 років позбавлення волі.
Дані відносно особи обвинуваченого враховуються судом, як то соціальні зв`язки, вік та стан здоров`я, які при цьому не виключають можливість тримання під вартою ОСОБА_4 , а також період його тримання під вартою, однак, вони не зменшують заявлені у кримінальному провадженні ризики, оскільки ОСОБА_4 обґрунтовано обвинувачується у вчиненні тяжкого злочину, а тому викладене у своїй сукупності є мотивом для обмеження свободи обвинуваченого у встановленому законом порядку.
Наразі в країні введено військовий стан, з`явились нові ризики, які виправдовують тримання особи під вартою. До вказаних обставин (ризиків) безумовно належить військова агресія проти України, яка суттєво обмежує можливості виконання органами влади своїх повноважень на певних територіях та якісно погіршує криміногенну обстановку. Крім того, місто наближене до зони бойових дій в безпосередній близькості та постійно знаходиться під обстрілами тактичної авіації та інших літальних апаратів, а також зазнає постійної уваги спецслужб країни агресора, проводяться підривні дії та диверсії, що є загальновідомими фактами.
Отже, враховуючи вищевикладені ризики, які виправдовують тримання обвинуваченого під вартою, та дані про його особу, з метою недопущення перешкоджання кримінальному провадженню, виконанню рішення суду, з урахуванням вимог ст.ст.176, 183 КПК України, суд вважає за необхідне продовжити запобіжний захід ОСОБА_4 у вигляді тримання під вартою на строк до шістдесяти днів, оскільки вважає, що саме такий запобіжний захід буде достатнім засобом, який здатен забезпечити гарантії належної процесуальної поведінки обвинуваченого та дієво запобігти ризикам, доведеним прокурором. 
В той же час, з урахуванням підстав та обставин, які передбачені ст.ст.177, 178 КПК України, суд вважає за необхідне зменшити обвинуваченому розмір застави, як альтернативного запобіжного заходу.
Відповідно до п.2 ч.5 ст.182 КПК України розмір застави щодо особи, підозрюваної чи обвинуваченої у вчиненні тяжкого злочину, визначається від 20 до 80 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Розмір застави має оцінюватись в першу чергу «з огляду на особу підсудного, належну йому власність, його стосунки з поручителями, іншими словами, з огляду на ступінь вірогідності того, що перспектива втрати застави або вжиття заходів проти його поручителів у випадку його неявки до суду буде достатньою для того, щоб стримати його від втечі» («Гафа проти Мальти» (Gafa v. Malta), § 70; «Мангурас проти Іспанії [ВП]» (Mangouras v. Spain [GC]), § 78; «Ноймайстер проти Австрії» (Neumeister v. Austria), § 14).
При визначенні розміру застави, суд виходить із наступних обставин.
Застава є достатньо ефективним запобіжним заходом, в основу якого покладено економічну заінтересованість у збереженні грошової суми та моральні та/або матеріальні зобов`язання обвинуваченого перед іншими фізичними або юридичними особами, які виступили заставодавцями. Державний примус у процесі застосування застави породжується реальною загрозою втрати заставодавцем грошей у разі невиконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків. Свобода обвинуваченого при застосуванні цього запобіжного заходу обмежується шляхом загрози майнових втрат.
А тому, застава є цілком дієвим запобіжним заходом, що з одного боку не тягне за собою накладення такого широкого кола обмежень прав і свобод людини як запобіжні заходи у вигляді тримання під вартою чи домашнього арешту, а з іншого є запобіжником, що стримує особу від проявів неналежної процесуальної поведінки.
Положення КПК України та практика ЄСПЛ орієнтують суд на наступні критерії, які слід врахувати під час визначення розміру застави: обставини кримінального правопорушення; особливий характер справи; майновий стан обвинуваченого; його сімейний стан, у тому числі матеріальне становище близьких осіб; масштаб його фінансових операцій; дані про особу обвинуваченого; встановлені ризики, відповідно до ст. 177 КПК України; "професійне середовище" підозрюваного; помірність обраного розміру застави та можливість її виконання, а також за певних обставин шкода, завдана кримінальним правопорушенням.
Розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри, при якому перспектива втрати застави буде достатнім стримуючим засобом, щоб у особи, щодо якої застосовано заставу, не виникало бажання будь-яким чином перешкоджати встановленню істини у кримінальному провадженні та не вчинялися заходи щодо уникнення настання ймовірної кримінальної відповідальності.
У виключних випадках, якщо слідчий суддя, суд встановить, що застава у зазначених межах не здатна забезпечити виконання особою, що підозрюється, обвинувачується у вчиненні тяжкого або особливо тяжкого злочину, покладених на неї обов`язків, застава може бути призначена у розмірі, який перевищує вісімдесят чи триста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб відповідно (абз. 2 ч. 5 ст. 182 КПК України).
У рішенні «Мангурас проти Іспанії» від 20.11.2010 Європейський суд з прав людини зазначив, що гарантії, передбачені п. 3 статті 5 Конвенції, покликані забезпечити не компенсацію втрат, а зокрема явку обвинуваченого на судове засідання. Таким чином, сума (застави) повинна бути оцінена враховуючи самого обвинуваченого, його активи та його взаємовідносини в професійному середовищі, яке сформувало обставини для такої діяльності, з метою забезпечення ефективності даного заходу, іншими словами, розмір застави повинен визначатися тим ступенем довіри (впевненості), при якому перспектива втрати застави, у випадку відсутності на суді, буде достатнім стримуючим засобом, щоб унеможливити перешкоджання особою встановленню істини у кримінальному провадженні. При цьому, має бути враховано наявність грошових засобів у обвинуваченого. Оскільки законом не визначені чіткі критерії обрання розміру застави у виключних випадках, визначення її грошового еквіваленту є дискреційним повноваженням суду.
Суд враховує тяжкість кримінального правопорушення, в якому обвинувачується ОСОБА_4 , обставини його вчинення та його роль, що дозволяє дійти висновку, що застава в сумі 150 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб буде здатною забезпечити виконання обвинуваченим покладених на нього обов`язків та буде достатнім стримуючим фактором для запобігання існуючим ризикам кримінального провадження, так як ОСОБА_4 був зареєстрованим фізичною особою підприємцем, тим самим суттєво зменшивши розмір застави.
Керуючись ст.ст.176, 177, 182, 183, 197, 331, 372 КПК України, суд – 

У Х В А Л И В:
Клопотання прокурора про продовження запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою ОСОБА_4 - задовольнити.
Продовжити ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 запобіжний захід у вигляді тримання під вартою строком на 60 діб, тобто до 09 жовтня 2026 року включно.
Змінити  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , розмір застави визначений ухвалою суду від 01 квітня 2026 року з 665 600 грн. до 499 200 грн., дана сума є достатньою для внесення її як застави, яка може бути внесена як самим обвинуваченим, так і іншою фізичною або юридичною особою (заставодавцем) на депозитний рахунок Територіального управління Державної судової адміністрації України в Дніпропетровській області в будь-який момент протягом дії ухвали до 09 жовтня 2026 року включно.
У разі внесення застави покласти на ОСОБА_4 такі обов`язки, передбачені ч. 5 ст. 194 КПК України:
- прибувати до судді за кожним викликом;
- не відлучатися із населеного пункту, в якому він проживає чи перебуває, без дозволу слідчого, прокурора або суду;
- утримуватися від спілкування зі свідками та потерпілими у даному кримінальному провадженні;
- здати на зберігання до відповідних органів державної влади свій паспорт для виїзду за кордон, інші документи, що дають право на виїзд з України і в`їзд в Україну.
Строк дії обов`язків, покладених судом, у разі внесення застави визначити до 09 жовтня 2026 року включно.
У разі внесення застави та з моменту звільнення  ОСОБА_4 з-під варти внаслідок внесення застави, визначеної у даній ухвалі,  ОСОБА_4 зобов`язаний виконувати покладені на нього обов`язки, пов`язані із застосуванням запобіжного заходу у вигляді застави.
З моменту звільнення з-під варти у зв`язку із внесенням застави  ОСОБА_4 вважається таким, до якого застосовано запобіжний захід у вигляді застави.
Попередити ОСОБА_4 , що в разі невиконання покладених на нього обов`язків, внесена застава звертається в дохід держави та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України.
У разі невиконання цих обов`язків, до  ОСОБА_4 може бути застосований більш жорсткий запобіжний захід і на нього може бути накладено грошове стягнення в розмірі від 0,25 до 2 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб. 
Ухвала підлягає негайному виконанню після її оголошення. Ухвала може бути оскаржена до Дніпровського апеляційного суду протягом п`яти днів з дня її оголошення. Оскарження ухвали не зупиняє її виконання.
Повний текст ухвали проголошено 11 серпня 2026 року о 14 год.30 хв. 

Суддя: ОСОБА_1