КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
03110, м. Київ, вул. Солом`янська, 2-а, e-mail: inbox@kia.court.gov.ua

Єдиний унікальний номер справи № 754/8595/26 Головуючий у суді першої інстанції - Гринчак О.І.
Номер провадження № 22-ц/824/13586/2026 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
12 серпня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
Головуючого судді: Яворського М.А.,
суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,
за участю секретаря - Діденка А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, поданою представником Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, на ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2026 року, постановлену під головуванням судді Гринчак О.І., у місті Києві, у справі за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дубаса Артура Михайловича, стягувач: ліквідатор КП "Житлорембудсервіс" Потупало Наталія Ігорівна,-
ВСТАНОВИВ:
У травні 2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою на бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дубаса Артура Михайловича, стягувач: ліквідатор КП «Житлорембудсервіс» Потупало Наталія Ігорівна, в якій просив:
- визнати неправомірною бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби, а саме начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Артура Дубаса щодо відмови йому у знятті арешту та заборони відчуження з його майна, накладеного постановою державного виконавця Кочкарьова С.В. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04 січня 2005 року серія АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354).
- зобов`язати начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Артура Дубаса (чи інших посадових уповноважених осіб Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України) скасувати арешт та заборону відчуження квартири, яка належить йому, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Кочкарьова С.В. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04 січня 2005 року серія АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354), про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 1616119, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19 січня 2005 року реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора.
Вимоги скарги мотивовані тим, що він є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчук Ф.І. від 20 березня 2001 року за № 1733, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 23 березня 2001 року за № 3382, що підтверджується інформаційною довідкою КІ КМР «КМ БТІ» від 04 липня 2025 року.
02 липня 2025 року було здійснено запит до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та отримано Інформацію з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна та виявлено, що на квартирі, яка належить йому, наявний арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1616119, зареєстрований 19 січня 2005 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 629420 від 04 січня 2005 року, виданою Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва.
04 травня 2005 державним виконавцем Кочкарьовим С.В. було прийнято постанову АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354) про арешт майна боржника та оголошення заборони його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_2 . Підстава накладення арешту: виконавчий лист № 2-838, виданий 22 червня 2004 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житлорембудсервіс» заборгованості в розмірі 1140 грн 53 коп.
Вказує, що 23 вересня 2025 року його представник - адвокат Кушнарьов Є.І. звернувся до Деснянського ВДВС у м. Києві із заявою про скасування арешту з нерухомого майна.
Листом від 25 вересня 2025 року начальник Деснянського ВДВС у м. Києві розглянув вищевказану заяву та повідомив, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 зареєстрованими у відділі не значиться та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення боргу, виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню, згідно з яким було зареєстровано обтяження на підставі постанови АА № 629420 від 04 січня 2005 року Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Також у вказаному листі повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки відповідно до розділу 11 наказу Мінюсту України № 1829/5 від 07 липня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік.
Вважаючи неправомірною відмову державного виконавця у знятті арешту та заборони відчуження його майна, ОСОБА_1 був вимушений звернутися до суду зі скаргою, в якій просив задовольнити її у повному обсязі.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2026 року скаргу ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано неправомірною бездіяльність посадової особи державної виконавчої служби, а саме начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Артура Дубаса щодо відмови ОСОБА_1 у знятті арешту та заборони його відчуження з його майна, накладеного постановою державного виконавця Кочкарьова С.В. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04 січня 2005 року серія АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354).
Зобов`язано начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Артура Дубаса скасувати арешт та заборону відчуження квартири, яка належить ОСОБА_1 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладений постановою державного виконавця Кочкарьова С.В. відділу державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції у м. Києві від 04 січня 2005 року серія АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354), про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, реєстраційний номер обтяження: 1616119, зареєстрований в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 19 січня 2005 року реєстратором: П`ятнадцята київська державна нотаріальна контора.
Зобов`язано Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на підставі статті 453 ЦПК України повідомити Деснянський районний суд міста Києва і заявника - Сизоненка А.П. про виконання ухвали Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2026 року у справі № 754/8595/26 за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Дубаса А.М., стягувач: ліквідатор КП «Житлорембудсервіс» Потупало Н.І.
Встановлено Деснянському відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України десятиденний строк для подання повідомлення у порядку статті 453 ЦПК України з дня одержання цієї ухвали в електронному кабінеті системи «Електронний суд».
Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник Деснянського ВДВС у місті Києві КМУ МЮ України - Горбатовський І.А. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої просить скасувати оскаржувану ухвалу суду першої інстанції в повному обсязі та залишити скаргу ОСОБА_1 без задоволення.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовує тим, що ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 11 червня 2026 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність начальника Деснянського ВДВС задоволено. Водночас відділ державної виконавчої служби неодноразово повідомляв заявника, що відповідні виконавчі провадження в Автоматизованій системі виконавчих проваджень відсутні та на виконанні не перебувають, а також рекомендував звернутися до суду в порядку пункту 5 статті 59 Закону України «Про виконавче провадження». 
Крім того, у відділі відсутні відомості про сплату виконавчого збору та витрат виконавчого провадження, а питання зняття арешту підлягає вирішенню з урахуванням положень статті 40 зазначеного Закону.
09 липня 2026 року на адресу апеляційного суду від представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 надійшов відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції - без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що станом на день звернення до суду щодо ОСОБА_1 були відсутні відкриті виконавчі провадження та відомості про нього в Єдиному реєстрі боржників. З метою з`ясування підстав завершення виконавчого провадження, розміру виконавчого збору і витрат, реквізитів для їх сплати, а також отримання копії постанови про закінчення (закриття) виконавчого провадження було направлено адвокатський запит до Деснянського ВДВС. Станом на день подання відзиву відповіді на запит не отримано.
Вказує, що з метою з`ясування обставин виконання судового рішення також звертався з адвокатським запитом до ліквідатора КП «Житлорембудсервіс» щодо повторного пред`явлення виконавчого документа до виконання, підстав завершення виконавчого провадження та реквізитів для сплати боргу. У відповіді ліквідатор повідомив, що заборгованість ОСОБА_1 погашена в повному обсязі, будь-які претензії до нього відсутні, підприємство визнано банкрутом та перебуває в ліквідаційній процедурі, а підстави не зняття арешту державним виконавцем йому невідомі. Ліквідатор також не заперечував проти зняття арешту з майна заявника.
Крім того, ОСОБА_1 надав належні докази повного виконання судового рішення, у межах виконання якого було накладено арешт на його майно. За таких обставин арешт втратив свою правову мету як захід забезпечення виконання рішення та став необґрунтованим обмеженням права власності, що обґрунтовано встановив суд першої інстанції.
Матеріали справи не містять доказів винесення державним виконавцем постанови про стягнення виконавчого збору після спливу строку для добровільного виконання рішення суду, тому доводи апелянта про несплату ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчого провадження є безпідставними. 
Крім того, скаржник вжив усіх заходів для позасудового врегулювання спору, звертався із заявою про зняття арешту та адвокатським запитом щодо розміру виконавчого збору і витрат виконавчого провадження. Однак Деснянський ВДВС у місті Києві КМУ МЮ України відмовив у знятті арешту та не надав запитуваної інформації, що й зумовило звернення скаржника до суду.
Також звертає увагу, що в апеляційній скарзі відсутні посилання на те, які норми права суд першої інстанції порушив, постановляючи оскаржувану ухвалу.
17 липня 2026 року від стягувача ліквідатора КП «Житлорембудсервіс» Потупало Н.І. надійшов відзив, відповідно до якого просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції залишити без змін.
Заперечуючи проти доводів, викладених у апеляційній скарзі вказує, що КП «Житлорембудсервіс» з 01 травня 2015 року припинило надавати житлово-комунальні послуги, а у 2017 році було визнано банкрутом.
Зазначає, що ОСОБА_1 не обліковується серед боржників, заборгованість перед підприємством погашена у повному обсязі, будь-які претензії до нього відсутні, а також не заперечує проти зняття арешту з його майна. 
За таких обставин вважає, що підстави для подальшого збереження арешту відсутні, а тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги. 
При апеляційному розгляді справи в режимі відеоконференції представник  ОСОБА_1 - ОСОБА_2 заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції просив залишити без змін, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та з дотримання норм процесуального законодавства. 
Інші належним чином повідомлені учасники справи не з`явились. 
У відповідності до вимог ст. 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у їх відсутності.
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Суд першої інстанції при розгляді справи встановив, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Досінчук Ф.І. від 20.03.2001 за № 1733, зареєстрованого в Бюро технічної інвентаризації 23.03.2001 за № 3382, що підтверджується інформаційною довідкою КІ КМР «КМ БТІ» від 04.07.2025.
04 січня 2005 року державним виконавцем Деснянського районного відділу державної виконавчої служби Кочкарьовим Сергієм Валерійовичем було винесено постанову серії АА № 629420 (знято з оригіналу: серія АА № 818354) про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, а саме на квартиру АДРЕСА_2 . Підстава накладення арешту: виконавчий лист № 2-838, виданий 22 червня 2004 року Деснянським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь КП «Житлорембудсервіс» заборгованості в розмірі 1 140,53 грн.
Відповідно до інформації від 02 липня 2025 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру, що належить ОСОБА_1 , накладено арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 1616119, зареєстрований 19 січня 2005 року П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою на підставі постанови АА № 629420 від 04 січня 2005 року, виданою Відділом державної виконавчої служби Деснянського районного управління юстиції м. Києва, ОСОБА_3 .
23 вересня 2025 року представник ОСОБА_1 адвокат Кушнарьов Є.І. звернувся до Деснянського ВДВС у м. Києві із заявою про скасування арешту з нерухомого майна.
Листом від 25 вересня 2025 року начальник Деснянського ВДВС у м. Києві Артур Дубас повідомив, що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 зареєстрованими у відділі не значиться та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення боргу, виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню, згідно з яким було зареєстровано обтяження на підставі постанови АА №629420 від 04 січня 2005 року Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Також у вказаному листі повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки відповідно до розділу 11 наказу Мінюсту України № 1829/5 від 07 липня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік.
Ліквідатор КП «Житлорембудсервіс» Потупало Наталія Ігорівна подала до суду письмової пояснення, в яких зазначила про те, що постановою Господарського суду міста Києва у справі № 910/23387/16 від 23 жовтня 2017 року Комунальне підприємство по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва (код 31776030, адреса реєстрації: 02217, м. Київ, вул. Закревського, 15) було визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру. Вказаною постановою Господарського суду міста Києва призначено її ліквідатором у справі про банкрутство Комунального підприємства по утриманню житлового господарства «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва. На виконання розпорядження Деснянської районної в місті Києві державної адміністрації № 48 від 30 січня 2015 року «Про закріплення на праві повного господарського відання за комунальним підприємством «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва» всі об`єкти житлового господарства, відповідно до вищезазначеного розпорядження у 2015 році було передано на баланс комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Деснянського району м. Києва». КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва з 01 травня 2015 року припинило бути виконавцем послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій, як однієї з житлово-комунальних послуг для споживачів Деснянського району м. Києва. Ліквідатор повідомила, що ОСОБА_1 серед боржників за комунальні послуги перед КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва не обліковується. Будь-які претензії у КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва до ОСОБА_1 відсутні. Підстави, за яких Деснянським РВ ДВС у м. Києві, не було скасовано арешт з майна позивача їй, як ліквідатору КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва не відомі. Також зазначила, що не заперечує щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного на користь КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.
Також у відповіді на адвокатський запит від арбітражного керуючого Потупало Наталії Ігорівни йдеться про те, що станом на 09.06.2026 борг перед КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва» щодо стягнення з ОСОБА_1 сплачено в повному обсязі. Претензій до боржника - ОСОБА_1 КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва станом на 09.06.2026 не має.
Вирішуючи подану скаргу ОСОБА_1 та задовольняючи її, суд першої інстанції мотивував свій висновок тим, що наявність нескасованого арешту, накладеного постановою від 04 січня 2005 року на майно боржника - квартиру АДРЕСА_2 , з огляду на відсутність заборгованості, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Таким чином суд першої інстанції дійшов висновку, що не зняття Деснянським відділом державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України арешту з майна боржника, накладеного у виконавчому провадженні на виконання виконавчого листа № 2-838, виданого Деснянським районним судом м. Києва, за відсутності заборгованості свідчить про бездіяльність органу виконавчої служби, тому порушене право скаржника підлягає захисту саме шляхом зобов`язання відділу державної виконавчої служби зняти арешт з майна боржника.
Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.
Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про задоволення скарги відповідає з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.
Відповідно до частин другої, третьої статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказував у своїх рішеннях, що «право на суд» було б ілюзорним, якби правова система Договірної держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній із сторін. Важко собі навіть уявити, щоб стаття 6 детально описувала процесуальні гарантії, які надаються сторонам у спорі, - а саме: справедливий, публічний і швидкий розгляд, - і водночас не передбачала виконання судових рішень. Якщо вбачати у статті 6 тільки проголошення доступу до судового органу та права на судове провадження, то це могло б породжувати ситуації, що суперечать принципу верховенства права, який Договірні держави зобов`язалися поважати, ратифікуючи Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Отже, для цілей статті 6 виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду» (рішення від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції», № 18357/91, § 40).
Виконання судових рішень у справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду й ефективного захисту сторони у справі, що передбачено статями 6, 13 Конвенції.
Саме такий принцип застосовує ЄСПЛ у своїй сталій практиці, зазначаючи, що виконання судових рішень є невід`ємною частиною судового процесу, оскільки без цієї стадії судового процесу сам факт прийняття будь-якого рішення суду втрачає сенс. Саме на цій стадії судового процесу завершується відновлення порушених прав особи.
ЄСПЛ неодноразово наголошував у своїх рішеннях, що право на судовий розгляд, гарантоване статтею 6 Конвенції, також захищає і виконання остаточних та обов`язкових судових рішень (рішення у справах «Горнсбі проти Греції» від 19 березня 1997 року, «Ясіун`єне проти Литви» від 06 березня 2003 року, «Руйану проти Румунії» від 17 червня 2003 року, «Півень проти України» від 29 червня 2004 року).
Існування заборгованості, яка підтверджена остаточним і обов`язковим для виконання судовим рішенням, дає особі, на користь якої таке рішення винесено, підґрунтя для «законного сподівання» на виплату такої заборгованості і становить «майно» цієї особи у розумінні статті 1 Першого протоколу (рішення ЄСПЛ у справі «Агрокомплекс проти України» від 25 липня 2013 року).
Отже, виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції.
Згідно з частиною п`ятою статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України. У пункті 9 частини третьої статті 129 Конституції України до основних засад судочинства віднесено обов`язковість рішень суду.
Частиною першою статті 18 ЦПК України передбачено, що судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню в разі невиконання їх в добровільному порядку, на час видачі 15 липня 2015 року Печерським районним судом міста Києва виконавчого листа № 757/18750/15-ц та пред`явлення його до виконання були врегульовані Законом України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 606-XIV), який втратив чинність 05 жовтня 2016 року.
За змістом статті 11 Закону № 606-XIV державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів примусового виконання рішень, неупереджено, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом. Державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.
Відповідно до частини першої статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження - згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу - згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, - згідно із статтею 48 цього Закону.
Згідно з пунктом 5 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у результаті вжитих державним виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані за безпосередньої участі боржника).
Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 22 цього Закону (частина п`ята статті 47 Закону № 606-XIV).
Пунктом 8 частини першої статті 49 Закону № 606-XIV передбачено, що виконавче провадження підлягає закінченню у разі фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Згідно з частиною другою статті 50 Закону № 606-XIV у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 606-XIV виконавчі документи можуть бути пред`явлені до виконання в такі строки: 1) посвідчення комісій по трудових спорах, постанови судів у справах про адміністративні правопорушення та постанови органів (посадових осіб), уповноважених розглядати справи про адміністративні правопорушення, - протягом трьох місяців; 2) інші виконавчі документи - протягом року, якщо інше не передбачено законом.
05 жовтня 2016 року набрав чинності Закон України від 02 червня 2016 року № 1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі - Закон № 1404-VIII).
Згідно з пунктом 5 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі документи, видані до набрання чинності цим Законом, пред`являються до виконання у строки, встановлені цим Законом.
Відповідно до пункту 7 розділу ХІІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1404-VIII виконавчі дії, здійснення яких розпочато до набрання чинності цим Законом, завершуються у порядку, що діяв до набрання чинності цим Законом. Після набрання чинності цим Законом 05 жовтня 2016 року виконавчі дії здійснюються відповідно до цього Закону.
За частинами першою, другою, пунктом 1 частини четвертої статті 12 Закону № 1404-VIII виконавчі документи можуть бути пред`явлені до примусового виконання протягом трьох років. Строки, зазначені в частині першій цієї статті, встановлюються для виконання рішення з наступного дня після набрання ним законної сили чи закінчення строку, встановленого в разі відстрочки чи розстрочки виконання рішення, а якщо рішення підлягає негайному виконанню - з наступного дня після його прийняття. Строки пред`явлення виконавчого документа до виконання перериваються у разі пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Як вбачається із матеріалів даної справи, листом від 25 вересня 2025 року начальник Деснянського ВДВС у м. Києві Артур Дубас повідомив представника заявника у вказаній справі адвоката Кушнарьова Є.І., що згідно з даними Автоматизованої системи виконавчих проваджень встановлено, що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 зареєстрованими у відділі не значиться та на виконанні не перебувають. Також відсутня інформація про погашення боргу, виконавчого збору та витрат по виконавчому провадженню, згідно з яким було зареєстровано обтяження на підставі постанови АА №629420 від 04 січня 2005 року Відділу ДВС Деснянського районного управління юстиції м. Києва. Також у вказаному листі повідомлено, що надати більш детальну інформацію не має можливості, оскільки відповідно до розділу 11 наказу Мінюсту України № 1829/5 від 07 липня 2017 року «Про затвердження Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями», строк зберігання виконавчих проваджень становить 3 роки, окрім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративних стягнень, строк зберігання яких становить 1 рік.
При цьому, оцінюючи письмові пояснення Ліквідатора КП «Житлорембудсервіс» Потупало Н.І. в яких остання повідомила суд про те, що ОСОБА_1 серед боржників за комунальні послуги перед КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва не обліковується. Будь-які претензії у КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва до ОСОБА_1 відсутні. Підстави, за яких Деснянським РВ ДВС у м. Києві, не було скасовано арешт з майна скаржника їй, як ліквідатору КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва не відомі. Також зазначила, що не заперечує щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , накладеного на користь КП по УЖГ «Житлорембудсервіс» Деснянського району м. Києва.
Згідно з положеннями статті 41 Конституції України та статті 321 Цивільного кодексу України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності чи обмежений у його здійсненні. Право приватної власності є непорушним.
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції закріплює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В постановах Верховного Суду від 27 березня 2020 року у справі № 817/928/17, від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20, від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц, від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц, від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09, від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц, від 28 серпня 2024 року у справі № 947/36027/21, на які послався заявник в касаційній скарзі, викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Враховуючи викладене, оскільки за результатом відповіді начальника Деснянського ВДВС у м. Києві про те,що виконавчі провадження про стягнення з ОСОБА_1 зареєстрованими у відділі не значиться та на виконанні не перебувають, а також те, що виконавчий лист від 22 червня 2004 року № 2-838 повторно не пред`являвся до примусового виконання і строки його пред`явлення до виконання закінчилися, то суд першої інстанції дійшов правильних висновків, що збереження арештів, накладених державним виконавцем з метою виконання судового рішення, за відсутності відкритих виконавчих проваджень та можливості продовження примусового виконання судового рішення, є невиправданим втручанням у право на мирне володіння майном боржника ОСОБА_1 .
Доводи апеляційної скарги про те, що у виконавчої служби відсутні підстави для зняття арешту у зв`язку з несплатою боржником виконавчого збору (ч. 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» відхиляються судом з наступних підстав.
Відповідно 1 ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків не стягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, не стягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження.
Доказів того, що на виконанні Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває постанова про стягнення з боржника ОСОБА_1 виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, матеріали справи не містять.
Отже, розглядаючи подану ОСОБА_1 скаргу на бездіяльність начальника Деснянського ВДВС у м. Києві Артура Дубаса, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судові рішення, яке відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Оскільки, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, а ухвалене судове рішення в оскаржуваній частині відповідає вимогам матеріального і процесуального права, то підстави для його скасування відсутні.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. 367, 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу подану представником Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Київського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, Горбатовським Ігорем Анатолійовичем, залишити без задоволення.
Ухвалу Деснянського районного суду міста Києва від 11 червня 2026 року, залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дати складення повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 13 серпня 2026 року.

Головуючий суддя : М.А. Яворський
Судді : Т.Ц. Кашперська
В.О.Фінагеєв