ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 серпня 2026 року
м. Київ

справа № 399/34/23
провадження № 61-425св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючий - Крат В. І. 
судді: Гудима Д. А., Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощоков Є. В., Пархоменко П. І.,

учасники справи:
позивач - заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області,
відповідачі: Онуфріївська селищна рада Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 ,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу  ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2, на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року у складі колегії суддів: Мурашка С. І. Дуковського О. Л., Чельник О. І.,
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2023 року заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області (далі - ГУ ДГК в Кіровоградській області) звернувся з позовом до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області (далі - Онуфріївська селищна рада), ОСОБА_1 провизнання недійсним рішення, визнання недійсним договорів оренди землі, припинення права оренди.
Позов обґрунтований тим, що спірним рішенням від 15 червня 2021 року № 884 ОСОБА_1 затверджений проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки загальною площею 28,6988 га, у т. ч. ріллі, кадастрові номери 3524685800:02:000:0712 - 3,5067 га; 3524685800:02:000:0713 - 4,7386; 3524685800:02:000:0714 - 20.4585 га, для городництва із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка знаходиться за адресою Кіровоградська область, Олександрійський район, Онуфріївська селищна рада, с. Омельник та передано ОСОБА_1 терміном на 7 років в оренду вказані земельні ділянки.
На підставі зазначеного рішення між відповідачами укладені три договори оренди землі від 11 листопада 2021 року щодо вказаних земель, внесені відповідні відомості до відповідного реєстру.
Актом перевірки від 14 грудня 2021 ГУ ДГК у Кіровоградській області встановлено, що Онуфріївська селищна рада при прийнятті рішення № 884 від 15 червня 2021 року порушила вимоги частини першої статті 36 ЗК України та внесено клопотання з питань дотримання вимог земельного законодавства з вимогою про усунення вказаних порушень.
Законом України «Про внесенням змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності з 27 травня 2021 року, частину першу статті 36 ЗК України доповнено абзацом 2 такого змісту: «Площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 га». 
Оспорюваним рішенням та договорами оренди землі відповідачу ж надано у оренду значно більшу площу - понад 28 га. Проте, така площа могла бути передана лише на підставі торгів.
Отже, Онуфріївська селищна рада при прийнятті рішення про передачу у користування земельних ділянок ОСОБА_1 діяла всупереч статті 36 ЗК України і як наслідок передала земельні ділянки понад розмір, визначений законодавством.
З урахуванням наведеного позивач просив: 
визнати недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 »; 
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладені між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 щодо земельних ділянок площею: 3,5067 га, з кадастровим номером 3524685800:02:000:0712, припинити інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45069870 від 16 листопада 2021 року; 
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладений між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 4,7386 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0713, припинити інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45067342 від 16 листопада 2021 року;
визнати недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладений між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 20,4585 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0714, припинити інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45068476 від 16 листопада 2021 року.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року в задоволенні позову відмовлено повністю.
Рішення обґрунтовано тим, що визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області №884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 » та задоволення похідних позовних вимог у цьому випадку матиме негативні наслідки як для органу місцевого самоврядування, який діє як власник майна, так і для орендаря. Власник (селищна рада) у такому випадку позбавляється можливості отримання доходу за землекористування. А землекористувач - ОСОБА_1 обмежується/позбавляється права використання спірних земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення за укладеними договорами та можливості ведення підприємницької діяльності на них. При цьому, ОСОБА_1 правомірно очікував на таке право користування та не допускав жодних порушень у процедурі отримання земельних ділянок в користування.
Селищна рада при прийнятті оспорюваного рішення діяла в межах компетенції, відносно майна комунальної власності та в інтересах громади, але останньою були допущені порушення, про які зазначено вище та такі порушення жодним чином не пов`язані з поведінкою ОСОБА_1 щодо збору та процедури подачі документів. Ризик будь-якої помилки органу місцевого самоврядування повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок відповідача ОСОБА_1 . Задоволення позову через допущені помилки органом місцевого самоврядування в ході прийняття оспорюваного рішення призведе до непропорційного втручання у право заявника на мирне користування майном та, відповідно, відбудеться порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції.
У даній справі ніхто інший, крім ОСОБА_1 , не звернувся та не звертався до сільської чи селищної рад з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення вказаних земельних ділянок в оренду для городництва із зміною цільового призначення землі із пасовища на ріллю. Жодні заяви, скарги з приводу оспорюваного рішення та укладених договорів оренди від фізичних чи юридичних осіб не надходили, відповідні судові спори відсутні.
З огляду на зазначене, суд дійшов висновку, що задоволення позовних вимог призведе до недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном та порушить справедливий баланс між інтересами держави, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами ОСОБА_1 , який зазнає такого втручання, що є несумісним із вказаними гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, тому відсутні підстави для визнання недійсним спірного рішення, відповідно в цій частині позовних вимог слід відмовити.
Оскільки суд дійшов висновку про відмову у задоволенні основної позовної вимоги, відповідно не підлягають задоволенню і похідні позовні вимоги щодо визнання недійсними договорів оренди земельних ділянок та припинення іншого речового права.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року апеляційну скаргу першого заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури задоволено. Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року скасовано та ухвалено нове, яким позовні вимоги заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ ДГК в Кіровоградській областідо Онуфріївської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договорів оренди землі та припинення права оренди задоволено. Визнано недійсним рішення Онуфріївської селищної ради № 884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 ». Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладений між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 3,5067 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0712 та припинено інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45069870 від 16 листопада 2021 року. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладений між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 4,7386 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0713 та припинено інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45067342 від 16 листопада 2021 року. Визнано недійсним договір оренди земельної ділянки від 11 листопада 2021 року, укладений між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 , щодо земельної ділянки площею 20,4585 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0714 та припинено інше речове право - право оренди земельної ділянки, номер запису 45068476 від 16 листопада 2021 року. 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що на момент звернення ОСОБА_1 з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, діяла норма статті 36 ЗК України у редакції, яка не передбачала обмеження розміру земельної ділянки, проте, на момент ухвалення Онуфріївською селищною радою рішення щодо затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки відповідачу, Законом № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, який набрав чинності 27 травня 2021 року, були внесені зміни до статті 36 ЗК України, якими передбачено, що площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара.
Враховуючи те, що 11 листопада 2021 року за наслідками прийняття оспорюваного рішення між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 укладені договори оренди земельних ділянок, які також суперечать вимогам частини першої статті 36 ЗК України в частині площі земельних ділянок, які передані в оренду для городництва, суд вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договорів оренди землі та припинення права оренди.
Висновки суду першої інстанції про те, що задоволення позовних вимог призведе до недотримання критеріїв сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном та порушить справедливий баланс між інтересами держави, пов`язаними з цим втручанням, та інтересами ОСОБА_1 , який зазнає такого втручання, є помилковими.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
ОСОБА_1 через підсистему «Електронний суд» 10 січня 2025 року подав до Верховного Суду касаційну скаргу, через представника ОСОБА_2 , у якій просив скасувати постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року та залишити в силі рішення суду першої інстанції.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд помилково зазначив про вибуття земельної ділянки з державної власності, оскільки земельна ділянка не вибувала з комунальної власності Онуфріївської селищної ради, а була передана в оренду ОСОБА_1 , залишившись у комунальній власності.
Заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури, звертаючись в інтересах держави в особі ГУ ДГК в Кіровоградській області з цим позовом не мав повноважень звертатись до суду з подібними позовами відповідно до Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, яке було чинним на момент звернення.
Кропивницький апеляційний суд неправильно застосував норму права передбачену частиною першою статті 36 ЗК України, оскільки слід було застосовувати її у редакції до 27 травня 2021 року, яка не містила обмежень щодо розміру земельної ділянки, яка передається в оренду, оскільки процедура передачі земельної ділянки в оренду ОСОБА_1 була розпочата задовго до 27 травня 2021 року. Відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування даної норми права у подібних правовідносинах.
Кропивницький апеляційний суд (у складі майже тих самих колегій) по-різному застосовує частину першу статті 36 ЗК України у подібних правовідносинах. У справі № 399/34/23 дану норму було застосовано на шкоду ОСОБА_1 та зазначено про те, що не має значення те, що на момент звернення ОСОБА_1 з заявою про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та прийняття рішення Омельницької сільської ради від 25 червня 2020 року №376 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди» діяла норма статті 36 ЗК України у редакції, яка не передбачала обмеження розміру земельної ділянки. Значення має те, що на момент затвердження проекту землеустрою таке обмеження вже було (0,6 га) і тому рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » щодо відведення в оренду земельної ділянки загальною площею 28,6988 га нібито є протиправним. У справі № 397/961/23 у подібній ситуації суд навпаки встав на сторону набувача права оренди та зазначив про законність дій органу місцевого самоврядування, оскільки легітимні очікування у набувача права оренди виникли, коли селищна рада надала дозвіл на розроблення проекту землеустрою і тому відмова у затвердженні даного проекту землеустрою через подальше внесення змін до статті 36 ЗК України стосовно обмеження розміру земельної ділянки буде порушенням легітимних очікувань та не буде відповідати принципам верховенства права та належного урядування.
Короткий зміст відзивів на касаційну скаргу
У лютому 2025 року ГУ ДГК в Кіровоградській областіподало до Верховного Суду відзив, у якому просило касаційну скаргу ОСОБА_3 залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
ГУ ДГК в Кіровоградській області зазначило, що погоджується з висновками Кропивницького апеляційного суду про те, що оспорено рішення Онуфріївської селищної ради прийнято з порушенням норм ЗК України, зокрема, без урахування того, що Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення системи управління та дерегуляції у сфері земельних відносин», який набрав чинності 27 травня 2021 року, внесено зміни до статті 36 Земельного кодексу України, та визначено, що площі земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва не може перевищувати 0,6 га.
Таким чином Онуфріївська селищна рада при реалізації владних управлінських функцій зобов`язана була застосовувати норму права, яка є чинною на момент прийняття рішення, що не було нею дотримано в межах цих правовідносин.
У лютому 2025 року заступник керівника Кіровоградської обласної прокуратури подав до Верховного Суду відзив, у якому просив врахувати його під час розгляду справи.
Відзив мотивований тим, що твердження відповідача про те, що прокурором порушено вимоги статті 23 Закону України «Про прокуратуру», зокрема невірно визначено позивача та судом апеляційної інстанції допущено порушення норм матеріального права, є безпідставними та такими, що не ґрунтуються на матеріалах справи. Посилання скаржника на висновки Верховного Суду у подібних, на його думку справах, є необґрунтованими, адже вказані справи не є подібними, стосуються різних за категорією земель, а фактичні обставини справ не є тотожними. Крім того, у згаданих справах відсутні матеріали перевірки органів Держгеокадастру.
Висновки представника відповідача про легітимність очікувань ОСОБА_1 , як такого, що завчасно, ще до змін у законодавстві, отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок, є помилковими. Втілення легітимних очікувань унеможливлюється, зокрема, у випадку, коли особа не може досягнути прогнозованого результату внаслідок зміни правової основи у такі строки, що не є розумними та обґрунтованими. Обов`язковою умовою, за наявності якої певне сподівання (вимога) особи набуває ознак легітимного очікування є те, що таке очікування (вимога) має належне правове підґрунтя, тобто наявне достатнє джерело для відповідного очікування (вимоги). Відповідну правову позицію викладено у постанові Верховного Суду від 18 січня 2023 року у справі № 9580/1300/22.
Рух справи у суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2025 року клопотання ОСОБА_1 про відстрочення сплати судового збору за подання касаційної скарги задоволено. Відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року до ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції. Відкрито касаційне провадження у справі № 399/34/23 та витребувано справу з суду першої інстанції. У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про зупинення дії постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року відмовлено.
Ухвалою Верховного Суду від 07 лютого 2025 року клопотання ОСОБА_1 , яке подано представником ОСОБА_2, про зупинення виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року задоволено частково. Зупинено виконання постанови Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в частині розподілу судових витрат до закінчення її перегляду у касаційному порядку.
У лютому 2025 року матеріали справи № 399/34/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 19 травня 2026 року справу призначено до судового розгляду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 22 січня 2025 року зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 26 травня 2021 року у справі № 159/2380/17, від 11 червня 2024 року у справі № 925/1133/18, від 09 жовтня 2024 року у cправі № 907/1034/21, від 26 травня 2020 року у справі № 912/2385/18, відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах тасудове рішення оскаржується з підстав, передбачених частиною третьою статті 411 ЦПК України).
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що згідно рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » селищна рада, розглянувши клопотання гр. ОСОБА_1 , затвердила останньому проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки загальною площею 28,6988 га в тому числі 28,6988 га ріллі (кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0713-4,7336 га, кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0712-3,5067 га, кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0714-20,4585 га) для городництва (код КВЦПЗ 01.07) із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка знаходиться за адресою Кіровоградська область, Олександрійський район, Онуфріївська селищна рада с. Омельник, розроблений ТОВ «Інститут дослідження проблем оточуючого середовище України» та передала вказані земельні ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 терміном на сім років.
На підставі вказаного рішення між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 11 листопада 2021 року укладені договори оренди земельних ділянок, предметом яких є земельні ділянки комунальної власності територіальної громади з кадастровим номером 3524685800:02:000:0712 площею 3,5067 га, кадастровим номером 3524685800:02:000:0713 площею 4,7336 га та кадастровим номером 3524685800:02:000:0714 площею 20,4585 га строком на 84 місяці для городництва, зі сплатою орендної плати у розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки. Права оренди зареєстровані 16 листопада 2021 року.
Згідно з актом перевірки дотримання вимог земельного законодавства від 14 грудня 2021 року № 630-ДК/569/АП/09/01/-21 ГУ ДГК у Кіровоградській області в ході проведення перевірки з питань дотримання вимог земельного законодавства Онуфріївською селищною радою, на підставі наказу від 15 листопада 2021 року № 630-ДК встановлено порушення частини першої статті 36 ЗК України з урахуванням внесених змін від 28 квітня 2021 року № 1423-ІХ, які набрали чинності 27 травня 2021 року, при передачі ОСОБА_1 спірних земельних ділянок на підставі рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 ».
22 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Онуфріївської селищної ради з клопотанням та просив затвердити проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 28,6988 га йому в оренду терміном на 49 років для городництва (код КВЦПЗ-01.07) за рахунок земель сільськогосподарського призначення. До заяви додані відповідні документи. Вказане клопотання отримано представником селищної ради 22 березня 2021 року за № 561.
Відповідно до інформації з Державного земельного кадастру про земельну ділянку земельні ділянки за кадастровими номерами 3524685800:02:000:0712, 3524685800:02:000:0713 наявні у Державному земельному кадастрі із цільовим призначенням 01.07 для городництва.
За змістом проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 28,6988 га ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років для городництва код КВЦПЗ 01.07, за рахунок земель с/г призначення за адресами с. Омельник та Омельницька сільська рада Онуфріївського району Кіровоградської області завданням на розроблення проекту землеустрою (на виконання робіт) було виконання проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок на підставі рішення сесії Омельницької ляської ради від 25 червня 2020 року № 376 та договір на виконання робіт № 0212/2 від 02 грудня 2020 року, землі комунальної власності, цільове призначення для городництва, код КВЦПЗ-01.07, для передання в оренду ОСОБА_1 . На момент складання проекту - землі запасу (земельні ділянки кожної категорії земель, які надані у власність або користування громадянам чи юридичним особам. Код КВЦПЗ 16.00).
ОСОБА_1 в заяві від 20 червня 2020 року, адресованій Омельницькій сільській раді, просив надати дозвіл на виконання проекту землеустрою земельної ділянки щодо відведення її в оренду орієнтовною площею 28,6988 га (пасовище) для городництва терміном на 49 років, яка знаходиться за адресою с. Омельник та просив передбачити зміну угідь з пасовища на ріллю.
Рішенням Омельницької сільської ради від 25 червня 2020 року № 376 «Про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки на умовах оренди» сільська рада вирішила надати дозвіл ОСОБА_1 на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду терміном на 49 років для огородництва (ККВУПЗ 01.07) загальною площею 28,6988 га, в т. ч. під пасовищем 28,6988 га, передбачивши проектом зміну угідь з-під пасовища на ріллю, за рахунок земель с/г призначення, яка знаходиться за адресою Омельницька сільська рада, Онуфріївський район, Кіровоградська область.
Відповідно до висновку про розгляд документації із землеустрою проект землеустрою щодо відведення земельних ділянок площею 28,6988 га ОСОБА_1 в оренду терміном на 49 років для городництва (код КВЦПЗ 01.07) за рахунок земель сільськогосподарського призначення за адресою с. Омельник, Омельницька сільська рада, Онуфріївський район, Кіровоградська область відповідає земельному законодавству та прийнятим відповідно до нього нормативно-правовим актам. Зауваження, пропозиції відсутні, проект землеустрою погоджується, строк дії висновку необмежений.
Позиція Верховного Суду
Щодо представництва прокурором інтересів держави
Прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом (пункт 3 частини першої статті 131-1 Конституції України).
У визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 185 цього Кодексу (частини третя, четверта статті 56 ЦПК України).
Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті (абзац 1 і 2 частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру»).
Тлумачення частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» дозволяє зробити висновок, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: (а) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження; (б) у разі відсутності такого органу.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі № 483/448/20 (провадження № 14-206цс21) зазначено, що:
«8.9. Велика Палата Верховного Суду вважає, що, оскаржуючи рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування та правочин щодо розпорядження майном прокурор вправі звернутися до суду або як самостійний позивач в інтересах держави, визначивши такий орган відповідачем (коли оскаржується рішення останнього), або в інтересах держави в особі відповідного органу, зокрема тоді, коли цей орган є стороною (представником сторони) правочину, про недійсність якого стверджує прокурор. У разі задоволення вимоги про визнання недійсним правочину та про повернення отриманого за ним (наприклад, земельної ділянки) чи про витребування майна від набувача, таке повернення та витребування відбувається на користь держави чи територіальної громади, від імені яких відповідний орган може діяти тільки як представник. Такі висновки узгоджуються із постановами Великої Палати Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 587/430/16-ц, від 15 січня 2020 року у справі № 698/119/18, від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17.
8.11. Велика Палата Верховного Суду зауважує, що у кожному випадку звернення до суду в інтересах держави, перед тим, як визначити коло відповідачів, прокурор має встановити, насамперед: (а) суб`єкта, якому належать повноваження звертатися до суду за захистом відповідного права або інтересу; (б) ефективний спосіб захисту такого права чи інтересу; (в) залежно від установленого - коло відповідачів. При цьому слід мати на увазі, що вимогу про визнання недійсним договору може заявити як його сторона, так й інша заінтересована особа. Крім того, якщо земельна ділянка має одночасно декілька цільових призначень (наприклад, належить і до земель водного фонду як прибережна захисна смуга, і до земель природно-заповідного фонду, будучи частиною території чи об`єкта такого фонду), то залежно від підстав позову повноваження захищати інтерес держави у використанні такої ділянки за відповідним призначенням може належати різним суб`єктам (як органам державної влади, так і місцевого самоврядування)».
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 вересня 2023 року у справі № 646/1637/21 вказано:
«звертаючись до суду з позовом у цій справі, прокурор обґрунтував необхідність захисту інтересів держави тим, що в межах відносин з розпорядження землями територіальної громади міста та надання в користування земельної ділянки із земель комунальної власності орган місцевого самоврядування (Харківська міська рада) всупереч інтересам територіальної громади прийняла незаконне рішення щодо розпорядження землею, яка є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави, порушивши встановлений порядок. Тому Харківська міська рада має бути відповідачем у такій справі. Прокурор стверджував, що в цьому спорі відсутній орган, який мав би здійснювати захист порушених інтересів держави, тому прокурор звертається до суду саме як позивач. Державний орган виконавчої влади, який здійснює контроль у сфері земельних відносин, - Держгеокадастр не наділений законом правом на звернення до суду з позовом про скасування рішень органу місцевого самоврядування, оскільки спірна земельна ділянка не є землею сільськогосподарського призначення та не належить до агропромислового комплексу.
Прокурор самостійно обґрунтував, що необхідність захисту інтересів держави в цій справі полягає в необхідності захисту територіальної громади м. Харкова, яка відповідно до статті 13 Конституції України є власником землі та інших природних ресурсів, адже передача спірної земельної ділянки в оренду без проведення земельних торгів призводить до втраченої можливості отримати максимально великий розмір орендної плати у разі продажу права оренди на земельних торгах. При цьому прокурор подав позов про усунення помилки, допущеної, на думку прокурора, самим органом місцевого самоврядування при наданні земельної ділянки в оренду, тобто при здійсненні його власних функцій у земельних відносинах, правильно вказавши, що Харківська міська рада, яка не вчинила дій для виправлення допущеного порушення, у такій справі має бути відповідачем. Водночас інший орган, який відповідно до чинного законодавства здійснює функції з розпорядження землями територіальної громади, відсутній.
Так, до повноважень Держгеокадастру віднесено функції розпорядника земельних ділянок сільськогосподарського призначення державної власності (частина четверта статті 122 ЗК України), а також державного нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності (абзац п`ятий статті 15-2 ЗК України). З аналізу завдань, покладених на Держгеокадастр пунктом 4 Положення про Державну службу України з питань геодезії, картографії та кадастру, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 14 січня 2015 року № 15, вбачається, що Держгеокадастр є як центральним органом виконавчої влади, який забезпечує реалізацію державної політики у сфері нагляду (контролю) в агропромисловому комплексі (частина перша статті 5), так і центральним органом, який забезпечує реалізацію державної політики зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері охорони навколишнього природного середовища, раціонального використання, відтворення і охорони природних ресурсів (частина друга статті 5 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19 року зробила висновок про те, що органи Держгеокадастру можуть звертатись до суду, якщо це необхідно для здійснення їхніх повноважень з нагляду (контролю) за дотриманням земельного законодавства, використанням та охороною земель усіх категорій і форм власності, у тому числі з позовами щодо відшкодування втрат сільськогосподарського і лісогосподарського виробництва, а також повернення самовільно зайнятих чи тимчасово зайнятих земельних ділянок, строк користування якими закінчився. При цьому Велика Палата Верховного Суду не погодилась із доводами прокурора про те, що органи Держгеокадастру не наділені правом звернення до суду з відповідними позовними вимогами.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 липня 2022 року у справі № 910/5201/19 дійшла висновку про те, що позов у цій справі поданий в межах спору про право користування земельною ділянкою, у якому територіальна громада міста Києва є учасником цивільних відносин та стороною спору. Територіальна громада здійснює свої цивільні права та обов`язки через орган місцевого самоврядування в межах його компетенції, встановленої законом, - Київраду, замість якої й діє прокурор, а не в межах відносин, зазначених у статті 1 Закону України «Про державний контроль за використанням та охороною земель». Відтак за встановленими судами обставинами справи відсутні підстави для відступу від правових висновків, наведених у постанові від 1 червня 2021 року у справі № 925/929/19. Отже, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що належним позивачем у справі № 910/5201/19 може бути лише орган, який здійснює розпорядження земельними ділянками комунальної власності, а не орган, який здійснює державний контроль за їх використанням. Оскільки єдиний орган, уповноважений здійснювати розпорядження спірною земельною ділянкою, - Київрада є відповідачем у цій справі, то орган, уповноважений здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, відсутній, тому прокурор набув статусу позивача».
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 грудня 2025 року у справі № 296/704/21 зазначила:
«156. За обставинами цієї справи Держгеокадастр не має повноважень звертатися з таким позовом до суду, тому суди повинні були залишити в частині позов прокурора, пред`явлений саме в особі Держгеокадастру, без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК України. Таку можливість Велика Палата Верховного Суду підтвердила й реалізувала в постановах від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц та від 21 червня 2023 року у справі № 12-1гс23. Ці процесуальні дії суду мають бути спрямовані винятково на виключення з кола учасників цієї справи того органу влади, який прокурор помилково зазначив як такий, безпосередньо в інтересах якої прокурор має право звернутися до суду…
…170. Відтак Велика Палата Верховного Суду висновує, що належним позивачем у цій справі є прокурор, який звернувся до суду з позовом в інтересах держави, тому суди попередніх інстанцій повинні були вирішити цей позов по суті пред`явлених вимог як такий, що правомірно заявлений самостійно прокурором в інтересах держави.
171. Втім суд першої інстанції відмовив у позові фактично з тієї підстави, що Держгеокадастр є неналежним позивачем, натомість належним позивачем мала б бути Житомирська міська рада. Суд апеляційної інстанції погодився з таким висновком суду першої інстанції щодо вимоги про зобов`язання звільнити спірну земельну ділянку шляхом знесення самочинного будівництва. Щодо інших вимог апеляційний суд виснував про їх недоведеність та неефективність, хоча рішення суду першої інстанції залишив без змін.
172. Помилковий висновок суду першої інстанції щодо належного позивача та відмова в позові з підстав неправильного визначення прокурором особи, в інтересах якої він має право звернутися до суду, а саме в особі Держгеокадастру, без оцінки можливості прокурора бути самостійним позивачем з метою захисту інтересів держави, а також те, що апеляційний суд не виправив недоліків, допущених судом першої інстанції, унеможливило встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, спір фактично залишився невирішеним по суті сформульованих вимог позову.
173. Тож Велика Палата Верховного Суду резюмує, що суди повинні були вирішити позов належного позивача - прокурора, який діяв в інтересах держави, - по суті заявлених ним вимог».
У справі, що переглядається:
звертаючись з позовом, прокурор посилався на те, що спірна земельна ділянка вибула з державної власності всупереч встановленого законом порядку, на підставі видачі неправомірних рішень Онуфріївською селищною радою, про що ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області було відомо ще у вересні 2021 року;
при цьому з метою виконання вимог, визначених частиною четвертою статті 23 Закону України «Про прокуратуру», Кіровоградською обласною прокуратурою було скеровано до ГУ Держгеоадастру у Кіровоградській області повідомлення про намір звернутися до суду із позовом в інтересах держави (том 1 а. с. 87), проте, відповіді ГУ Держгеокадастру у Кіровоградській області на вказаний лист до Кіровоградської обласної прокуратури не надійшло.
суд апеляційної інстанції дійшов помилкового висновку щодо наявності у Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області повноважень на звернення до суду з відповідними позовними вимогами, а тому мав залишити позов прокурора, пред`явлений саме в особі Держгеокадастру без розгляду відповідно до пункту 2 частини першої статті 257 ЦПК;
однак, оскільки за відсутності у компетентного органу права на звернення до суду прокурор набуває статусу позивача, суди попередніх інстанцій правомірно розглянули спір по суті.
Враховуючи викладене судові рішення в частині позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області слід скасувати, позов у цій частині залишити без розгляду.
Судові рішення в частині обґрунтування підстав для представництва прокурором інтересів держави слід змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови.
Щодо позовної вимоги про визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » 
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі№ 638/2304/17 (провадження № 61-2417сво19).
Шляхом вчинення провадження у справах суд здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором (пункти 51, 52 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30 травня 2018 року у справі № 923/466/17 (провадження № 12-89гс19)).
Способами захисту суб`єктивних прав є закріплені законом матеріально-правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника (див. постанови Великої Палати Верховного Суду 
від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16 (пункт 5.5), від 11 вересня 
2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 90), від 15 вересня 2020 року у справі № 469/1044/17 (пункт 68)).
Тобто це дії, спрямовані на запобігання порушенню або на відновлення порушеного, невизнаного, оспорюваного цивільного права чи інтересу. Такі способи мають бути доступними й ефективними (постанови Великої Палати Верховного Суду від 29 травня 2019 року у справі № 310/11024/15-ц (пункт 14) та від 01 квітня 2020 року у справі № 610/1030/18 (пункт 40)).
Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог (частина перша статті 13 ЦПК України).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від виду та змісту правовідносин, які виникли між сторонами, змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулась особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Таке право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (близькі за змістом висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14 (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23), від 22 червня 2021 року у справі № 334/3161/17 (пункт 55) та ін.).
Отже, спосіб захисту повинен відповідати змісту порушеного права та природі спірних правовідносин.
Частиною 1 статті 116 Земельного кодексу України встановлено, що громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.
За правилами частини 1 статті 124 Земельного кодексу України передача в оренду земельних ділянок державної або комунальної власності здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу, чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки (у разі продажу права оренди) шляхом укладення договору оренди земельної ділянки чи договору купівлі-продажу права оренди земельної ділянки.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 січня 2026 року у справі № 371/228/17 зазначено, що: «Велика Палата Верховного Суду звертала увагу на те, що вимога про визнання недійсним рішення органу місцевого самоврядування, яке виконано на час звернення з позовом до суду шляхом укладення відповідного договору оренди, є неефективним способом захисту прав особи. Зазначене рішення вичерпало свою дію виконанням, а можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою. Подібні висновки викладені в постановах Великої Палати Верховного Суду від 05.07.2023 у справі № 912/2797/21, від 21.08.2019 у справі № 911/3681/17, на які посилається скаржник. Отже, обґрунтованими є доводи скаржника про те, що позовні вимоги заступника керівника Кагарлицької місцевої прокуратури про визнання недійсними та скасування наказів про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, наказів про затвердження документації із землеустрою, є неефективним способом захисту прав держави, оскільки такі накази вичерпали свою дію виконанням шляхом укладення 17.11.2014 договорів оренди, тому визнання їх недійсними не може забезпечити ефективного захисту прав власника земельних ділянок».
У справі, що переглядається: 
прокурор звернувся з позовом, у якому, зокрема, просив визнати недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 »; 
відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що визнання недійсним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області №884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 » та задоволення похідних позовних вимог у цьому випадку матиме негативні наслідки як для органу місцевого самоврядування, який діє як власник майна, так і для орендаря. Власник (селищна рада) у такому випадку позбавляється можливості отримання доходу за землекористування. А землекористувач - ОСОБА_1 обмежується/позбавляється права використання спірних земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення за укладеними договорами та можливості ведення підприємницької діяльності на них. При цьому, ОСОБА_1 правомірно очікував на таке право користування та не допускав жодних порушень у процедурі отримання земельних ділянок в користування;
скасовуючи вказане рішення та задовольняючи позов, суд апеляційної інстанції зазначив, що на момент звернення ОСОБА_1 з заявами про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в оренду та затвердження проекту землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки, діяла норма статті 36 ЗК України у редакції, яка не передбачала обмеження розміру земельної ділянки, проте, на момент ухвалення Онуфріївською селищною радою рішення щодо затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки відповідачу, Законом № 1423-IX від 28 квітня 2021 року, який набрав чинності 27 травня 2021 року, були внесені зміни до статті 36 ЗК України, якими передбачено, що площа земельної ділянки, що надається громадянину в оренду для городництва, не може перевищувати 0,6 гектара;
судами встановлено, що згідно рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » селищна рада, розглянувши клопотання гр. ОСОБА_1 , затвердила останньому проект землеустрою щодо відведення в оренду земельної ділянки загальною площею 28,6988 га в тому числі 28,6988 га ріллі (кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0713-4,7336 га, кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0712-3,5067 га, кадастровий номер земельної ділянки 3524685800:02:000:0714-20,4585 га) для городництва (код КВЦПЗ 01.07) із земель сільськогосподарського призначення комунальної власності, яка знаходиться за адресою Кіровоградська область, Олександрійський район, Онуфріївська селищна рада с. Омельник, розроблений ТОВ «Інститут дослідження проблем оточуючого середовище України» та передала вказані земельні ділянки в оренду гр. ОСОБА_1 терміном на сім років;
на підставі вказаного рішення між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 11 листопада 2021 року укладені договори оренди земельних ділянок, предметом яких є земельні ділянки комунальної власності територіальної громади з кадастровим номером 3524685800:02:000:0712 площею 3,5067 га, кадастровим номером 3524685800:02:000:0713 площею 4,7336 га та кадастровим номером 3524685800:02:000:0714 площею 20,4585 га строком на 84 місяці для городництва, зі сплатою орендної плати у розмірі 12 % від нормативно-грошової оцінки. Права оренди зареєстровані 16 листопада 2021 року;
рішення Онуфріївської селищної ради від 15 червня 2021 року № 884 «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки гр. ОСОБА_1 » вичерпало свою дію виконанням, а саме укладенням договорів оренди земельних ділянок, а тому можливість його скасування не дозволить позивачу ефективно відновити володіння відповідною земельною ділянкою;
враховуючи викладене постанову суду апеляційної інстанції в частині задоволення позову заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури про визнання недійним рішення Онуфріївської селищної ради Кіровоградської області № 884 від 15 червня 2021 року «Про затвердження проекту землеустрою та передачу в оренду земельної ділянки ОСОБА_1 » необхідно скасувати, рішення першої інстанції в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо позовних вимог про визнання недійсними договорів оренди землі та припинення права оренди
Положення частини 2 статті 16 ЦК України передбачають такий спосіб захисту порушеного права, як визнання недійсним правочину.
Для визнання судом оспорюваного правочину недійсним необхідним є: пред`явлення позову однією із сторін правочину або іншою заінтересованою особою; наявність підстав для оспорення правочину; встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду. Як наявність підстав для визнання оспорюваного правочину недійсним, так і порушення суб`єктивного цивільного права або інтересу особи, яка звернулася до суду, має встановлюватися саме на момент вчинення оспорюваного правочину (див. постанову Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 761/12692/17 (провадження № 61-37390свп18)).
Наявність підстав для визнання договору недійсним має встановлюватися судом на момент його укладення. Тобто, недійсність договору має існувати в момент його укладення, а не в результаті невиконання чи неналежного виконання зобов`язань, що виникли на підставі укладеного договору. Невиконання чи неналежне виконання зобов`язань, що виникли на підставі оспорюваного договору, не є підставою для його визнання недійсним (див. постанову Верховного Суду від 22 червня 2020 року в справі № 177/1942/16-ц).
Тлумачення частини першої статті 203 ЦК України свідчить, що під змістом правочину розуміється сукупність умов, викладених в ньому. Зміст правочину, в першу чергу, має відповідати вимогам актів цивільного законодавства, перелічених в статті 4 ЦК України. Втім більшість законодавчих актів носять комплексний характер, і в них поряд із приватно-правовими можуть міститися норми різноманітної галузевої приналежності. За такої ситуації необхідно вести мову про те, що зміст правочину має не суперечити вимогам, встановленим у приватно-правовій нормі, хоча б вона містилася в будь-якому нормативно-правовому акті, а не лише акті цивільного законодавства. Під вимогами, яким не повинен суперечити правочин, мають розумітися ті правила, що містяться в імперативних приватно-правових нормах (див. постанову Верховного Суду від 18 травня 2022 року в справі № 613/1436/17).
Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
Двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Аналогічний висновок викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 лютого 2024 року у справі № 910/2592/19.
Згідно із частиною 5 статті 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути пред`явлена будь-якою заінтересованою особою. Суд може застосувати наслідки недійсності нікчемного правочину з власної ініціативи.
Відповідно до статей 215, 216 ЦК України вимога про застосування наслідків недійсності оспорюваного правочину, як і про визнання його недійсним, може бути заявлена однією зі сторін правочину або іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину. Така вимога може бути об`єднана з вимогою про визнання правочину недійсним, що в цілому сприяє швидкому та ефективному відновленню правового становища сторін, яке існувало до вчинення правочину, або заявлена як самостійна вимога у вигляді окремого позову. Якщо позов щодо застосування наслідків недійсності правочину не подано, суд не може застосувати наслідки недійсності оспорюваного правочину з власної ініціативи, оскільки згідно з абзацом 2 частини 5 статті 216 ЦК України зазначене право є у суду лише щодо нікчемних правочинів. Подібні правові висновки викладено в постановах Верховного Суду від 23 вересня 2021 року у справі № 904/1907/15, 
від 09 вересня 2021 року у справі № 925/1276/19.
Визнання правочину недійсним не з метою домогтися відновлення власного порушеного права (та/або інтересу) у спосіб реституції, що застосовується між сторонами такого правочину, а з метою створити підстави для подальшого звернення з іншим позовом або преюдиційну обставину чи доказ для іншого судового провадження суперечать завданням господарського (цивільного) судочинства, наведеним у частині 1 статті 2 Господарського процесуального кодексу України. Аналогічний висновок сформульовано в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2022 року у справі № 908/976/19.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 20 січня 2026 року у cправі № 371/228/17 зазначено, що «вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов загалом правильних висновків про відмову в задоволенні позову Прокурора в частині визнання недійсними оспорюваних правочинів (договорів оренди земельних ділянок, укладених 17.11.2014, а також договору суборенди від 29.12.2016), але з інших мотивів. У задоволенні позову Прокурора в частині зазначених позовних вимог необхідно було відмовити саме у зв`язку з обранням Прокурором способу захисту прав держави, який не є ефективним, бо задоволення цих вимог без вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів не призведе до поновлення майнових прав держави і є самостійною підставою для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог. Тому рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог Прокурора в інтересах держави про визнання недійсними договору оренди земельної ділянки площею 111,9633 га з кадастровим номером 3222980900:06:002:0003, договорів оренди землі, укладених 17.11.2014, договору суборенди, укладеного 29.12.2016, належить залишити в силі з мотивів, викладених у цій постанові».
Верховний Суд у постанові від 11 червня 2024 року у справі № 917/1710/23 визнав помилковими висновки апеляційного господарського суду про те, що договір оренди земельної ділянки від 19 жовтня 2016 року є нікчемним. Верховний Суд зазначив, що відповідно до встановлених фактичних обставин справи громадянин отримав дозвіл на розробку проекту землеустрою до набрання чинності Законом України від 18 лютого 2016 року № 1012-VIII «Про внесення змін до Земельного кодексу України щодо проведення земельних торгів», тобто у період, коли законодавством допускалося надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства без проведення земельних торгів. При цьому Верховний Суд виснував, що обставини отримання заявником земельних ділянок за пільговою процедурою (без дотримання конкурентних засад) один раз чи більше не є очевидними і встановити це можливо лише під час перевірки заяви громадянина про надання земельної ділянки для ведення фермерського господарства. Тому Верховний Суд у постанові від 11 червня 2024 року у справі № 917/1710/23 дійшов висновку, що спірний договір оренди земельної ділянки від 19 жовтня 2016 року є оспорюваним.
Подібні висновки викладені в постановах Верховного Суду від 09 квітня 2024 року у справі № 629/6198/21, від 21 травня 2024 року у справі № 622/1061/21, від 17 вересня 2024 року у справі № 922/1830/19.
У справі, що переглядається:
прокурор звернувся до суду з позовом, в якому, зокрема, просив визнати недійсними договори оренди земельних ділянок від 11 листопада 2021 року, укладені між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 щодо земельних ділянок площею: 3,5067 га, з кадастровим номером 3524685800:02:000:0712, площею 4,7386 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0713, площею 20,4585 га з кадастровим номером 3524685800:02:000:0714;
суд апеляційної інстанції, скасовуючи рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову, та ухвалюючи нове рішення про задоволення позову, зазначив, що 11 листопада 2021 року за наслідками прийняття оспорюваного рішення між Онуфріївською селищною радою та ОСОБА_1 укладені договори оренди земельних ділянок, які також суперечать вимогам частини першої статті 36 ЗК України в частині площі земельних ділянок, які передані в оренду для городництва, а тому суд вважав, що наявні підстави для задоволення позовних вимог Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави в особі ГУ Держгеокадастру в Кіровоградській області до Онуфріївської селищної ради, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсним договорів оренди землі;
проте у задоволенні позову прокурора в частині зазначених позовних вимог необхідно було відмовити у зв`язку з обранням прокурором способу захисту прав держави, який не є ефективним, бо задоволення цих вимог без вимоги про застосування наслідків недійсності правочинів не призведе до поновлення майнових прав і є самостійною підставою для відмови в задоволенні зазначених позовних вимог. Прокурор звернувся з вимогами про визнання недійсними оспорюваних правочинів, проте вимог про застосування наслідків недійсності правочинів шляхом повернення земельних ділянок орендодавцю не заявив;
оскільки наслідком задоволення вимоги про повернення земельної ділянки є фактичне припинення орендних відносин, окрема вимога про припинення права оренди не є самостійним, належним та ефективним способом захисту прав у цій справі;
враховуючи викладене постанову суду апеляційної інстанції в частині позовних вимог прокурора про визнання недійсними договорів оренди земельної ділянки та припинення права оренди необхідно скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови. 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду частково ухвалена з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. 
У зв`язку з наведеним касаційний суд вважає, що:
касаційну скаргу слід задовольнити частково; 
судові рішення в частині підстав представництва прокурором інтересів держави змінити, виклавши їх в редакції цієї постанови; 
судові рішення в частині позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, заявлених в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області скасувати, позовні вимоги в цій частині залишити без розгляду; 
постанову апеляційного суду в частині позовних вимог про визнання недійсним рішення, визнання недійсними договорів оренди та припинення права оренди скасувати, рішення суду першої інстанції в цій частині змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Щодо судових витрат у справі
Оскільки ухвалою Верховного Суду від 22 січня 2025 року відстрочено ОСОБА_1 сплату судового збору за подання касаційної скарги на постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року до ухвалення судового рішення судом касаційної інстанції, враховуючи результат розгляду справи, з Кіровоградської обласної прокуратури в доход держави слід стягнути судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 27 787,20 грн.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 414, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана представником ОСОБА_2, задовольнити частково.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в частині підстав представництва прокурором інтересів держави змінити, виклавши її в редакції цієї постанови. 
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року та постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в частині позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, заявлених в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, скасувати.
Позовні вимоги заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури, заявлені в інтересах держави в особі Головного управління Держгеокадастру в Кіровоградській області, залишити без розгляду.
Постанову Кропивницького апеляційного суду від 11 грудня 2024 року в частині позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсними договорів оренди та припинення права оренди скасувати.
Рішення Онуфріївського районного суду Кіровоградської області від 20 червня 2024 року в частині позовних вимог заступника керівника Кіровоградської обласної прокуратури в інтересах держави до Онуфріївської селищної ради Олександрійського району Кіровоградської області, ОСОБА_1 про визнання недійсним рішення, визнання недійсними договорів оренди та припинення права оренди змінити, виклавши його мотивувальну частину в редакції цієї постанови.
Стягнути з Кіровоградської обласної прокуратури в дохід держави судовий збір за подання касаційної скарги у розмірі 27 787,20 грн.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий В. І. Крат
Судді: Д. А. Гудима
І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
П. І. Пархоменко