Справа № 134/873/26
2/134/605/2026

Р І Ш Е Н Н Я 
Іменем України

14 липня 2026 року      селище Крижопіль  
Крижопільський районний суд Вінницької області
в складі: головуючої судді Швець Л.В., 
при секретарі судового засідання Томашенко О.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні з повідомленням (викликом) сторін в приміщенні суду селища Крижопіль цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

встановив:

25 травня 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» через систему «Електронний суд» звернулося з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, в якому просить стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за кредитним договором № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року у розмірі 34454,00 грн, а також судові витрати пов`язані з розглядом справи.
В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 11 листопада 2025 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 за допомогою Веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в межах якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле, було укладено електронний Договір про відкриття кредитної лінії № 1624-2693. На офіційному веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (creditkasa.com.ua) у вільному доступі для всіх клієнтів ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена повна інформація щодо договору кредиту та порядку його укладення, а саме, документи: Договір кредиту (примірний Договір на момент укладення); Правила надання грошових коштів у кредит (діючі на момент укладення договору); Згода на обробку персональних даних; Публічна інформація; Положення про конфіденційність. Крім того на веб-сайті ТОВ «Укр Кредит Фінанс» розміщена довідкова інформація з наданням розгорнутої інформації щодо порядку та умов надання послуг. Основні кроки оформлення кредитної угоди за допомогою Веб-сайту: Клієнт створює заявку на отримання кредиту; отримує дзвінок від співробітника ТОВ «Укр Кредит Фінанс», проходить перевірку та надає сканкопії документів (паспорту та ідентифікаційного коду) або верифікується за допомогою технології BankID; (BankID - спосіб електронної автентифікації громадян за допомогою їхніх даних в банку, де вони обслуговуються); отримує рішення Кредитора щодо можливості надання кредиту; при позитивному рішенні щодо надання кредиту, Клієнт отримує доступ до «особистого кабінету»; в «особистому кабінеті» Клієнт отримує гіперпосилання для ознайомлення з Офертою щодо укладення договору. Оферта, що міститься за гіперпосиланням, є пропозицією у розумінні ч. 4 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію» та, відповідно до ч. 5 ст. 11 ЗУ «Про електрону комерцію», включає умови, викладені у Правилах надання споживчих кредитів, що є невід`ємною частиною договору, що пропонується до укладення клієнту; Клієнт самостійно вносить до інформаційно-телекомунікаційної системи Кредитора номер своєї банківської картки, на яку бажає отримати кредит; (відповідно до Правил надання споживчих кредитів Клієнт повинен володіти відкритим на власне ім`я банківським рахунком в українському банку, грошовими коштами на якому має змогу розпоряджатися; - діяти від власного імені, за власним інтересом, не отримувати Кредит в якості представника, агента третьої особи і не діяти на користь третьої особи (вигодонабувача або бенефіціара)). після прийняття Клієнтом оферти, йому на телефонний номер (зазначений Клієнтом при реєстрації) надсилається одноразовий ідентифікатор для підписання Кредитного договору. Відповідно до ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію», електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання,- в тому числі електронного підпису одноразовим ідентифікатором. На виконання зазначених вимог, Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор A0589, для підписання Кредитного договору №1624-2693 від 11 листопада 2025 року, підтвердження ознайомлення з Правилами та інших супутніх документів. Відповідно до умов Кредитного договору Кредитодавець взяв на себе зобов`язання надати Відповідачу кредит для задоволення особистих потреб, на наступних умовах: сума кредиту – 6 800,00 грн.; строк кредитування – 365 днів; базовий період – 30 днів; комісія за видачу кредиту - 15,00 % від суми кредиту; знижена % ставка – 1,00 % в день; стандартна % ставка – 1,00 % в день. Кредитодавець виконав взяті на себе зобов`язання в повному обсязі, надавши Відповідачу кредитні кошти відповідно до умов укладеного Кредитного договору. Також Додатковою угодою № 1 від 04 грудня 2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 6 200,00 грн. Позивач (через партнера ТОВ «ФК «Контрактовий дім» з яким укладено договір № 02/06/2020 про надання послуг з приймання та переказу платежів від 10.06.2020 р. та який має ліцензію НБУ на переказ коштів у національній валюті без відкриття рахунків № 21/772-рк від 29.04.2023 р.) видав Відповідачу кредитні кошти на картковий рахунок вказаний Відповідачем в особистому кабінеті, що підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Контрактовий дім» про успішне перерахування платежу на карту отримувача (Відповідача), чим виконав свої зобов`язання за Договором своєчасно та в повному обсязі. Відповідач підтвердив виникнення своїх зобов`язань, відповідно до умов укладеного Кредитного договору, шляхом прийняття виконання зобов`язання Кредитодавця, а саме отримавши кредитні кошти Відповідач не скористався своїм правом протягом 14 календарних днів з дня укладення Кредитного договору відмовитися від договору без пояснення причин, у тому числі в разі отримання ним грошових коштів. Окрім цього, Відповідач в загальній кількості 2 рази оформлював кредитні відносини з Позивачем, попередні кредитні договори були погашені, що додатково доводить обізнаність Відповідача з процедурою оформлення та виконання Кредитного договору. В подальшому, Відповідач порушив вищезазначені умови Кредитного договору і в подальшому не повернув в повному обсязі кредит Кредитодавцю, а також не виконав в повному обсязі всі інші свої грошові зобов`язання перед Кредитодавцем за Кредитним договором. Станом на 02 березня 2026 року загальний розмір заборгованості Відповідача за Кредитним договором становить 34 454,00 гривень, а саме: заборгованість за кредитом – 13 000,00 гривень; заборгованість за нарахованими процентами – 13 004,00 гривень: - 
заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 6500,00 гривень; - заборгованість по комісії – 1 950,00 гривень. Дану заборгованість позивач просить стягнути на його користь з відповідача, а також судовий збір в розмірі 2662,40 гривень.
Ухвалою судді від 26 травня 2026 року відкрито провадження у справі та призначено до судового розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
09 червня 2026 року представником відповідача через систему «Електронний суд» подано відзив на позов, в якому просив суд відмовити у задоволенні позовних вимог позивача повністю. Свій відзив представник відповідача обґрунтовує тим, що позивач стверджує, що між ТОВ “Укр Кредит Фінанс» та Відповідачем було укладено кредитний договір від 11 листопада 2025 року № 1624-2693. Як зазначає Позивач, договір було укладено в електронній формі. Вказане твердження Позивача не відповідає чинному законодавству та не доведено Позивачем належними та допустимими доказами виходячи із наступного. Відповідач не заперечує, щодо можливості підписання будь-якого договору одноразовим електронним ідентифікатором, як того вимагає Закон України «Про електронні документи та електронний документообіг» та Закон України «Про електронну комерцію». В той же час, звертає увагу суду на таке. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. У разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-комунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Покупець (замовник, споживач) повинен отримати підтвердження вчинення електронного правочину у формі електронного документа, квитанції, товарного чи касового чека, квитка, талона або іншого документа у момент вчинення правочину або у момент виконання продавцем обов`язку передати покупцеві товар. Однак, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 11 листопада 2025 року № 1624-2693 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. В той же час, у матеріалах справи відсутні: оферта на укладення кредитного договору, акцепт оферти на укладення кредитного договору, відсутня інформація щодо того, чи проходила особа яка нібито укладала кредитний договір ідентифікацію, як це передбачено чинним законодавством, відсутні докази проведення такої ідентифікації, відсутня відповідь особи яка нібито проходила ідентифікацію про прийняття пропозиції (акцепт), відсутнє підтвердження вчинення електронного правочину, яке повинен був отримати позичальник, при укладанні договору. Отже, матеріали судової справи взагалі не містять жодного доказу, що нібито укладення договору від 11 листопада 2025 року № 1624-2693 відбувалось в порядку визначеному чинним законодавством. В той же час, позивач не надає жодного доказу, який би дозволив достовірно з`ясувати обставини нібито укладення кредитного договору. Не пояснює яким чином проводилась ідентифікація особи, та чи проводилась вона взагалі? Не надає доказів проведення такої ідентифікації. Не надає доказів відправлення одноразового ідентифікатора Відповідачеві. Не надає доказів того, що саме Відповідач використала нібито відправлений ідентифікатор для нібито укладення кредитного договору. Позивачем не доведено належними та допустимими доказами укладення кредитного договору від 11.11.2025 року № 1624-2693. Як доказ перерахування коштів, Позивач направив до суду лист від ТОВ «Європейська платіжна система» та ТОВ «Контрактовий дім». Як вбачається із тексту Листа, в ньому відсутня інформація щодо особи отримувача коштів, повного карткового рахунку на який було перераховано кошти, що унеможливлює ідентифікувати особу отримувача. Довідка ж видачі кредиту, на яку також посилається позивач, також не відповідає вимогам чинного законодавства до первинних облікових документів, а тому не є належним та допустимим доказом нібито отримання відповідачем коштів. Вказана довідка виготовлено позивачем самостійно, не визнається відповідачем. Оскільки виготовлення довідки цілком залежить від волевиявлення позивача, вважає, що така довідка не повинна прийматись судом, оскільки позивач зазначив у ній інформацію керуючись власними припущеннями, без погодження із відповідачем. Як вбачається із матеріалів судової справи, докази перерахування кредитних коштів позивачем до суду надано не було, а тому позовна заява є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню. Матеріали справи не містять протоколу перевірки електронного цифрового підпису, чи б іншого документу який би містив відомості про те, з допомогою якого надавача довірчих електронних послуг, коли і ким підписано Підтвердження щодо здійснення переказу грошових коштів, а також відсутня інформація про строк чинності сертифікатів кваліфікованого електронного підпису. У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). То ж, нарахування позивачем заборгованість у вигляді процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України у розмірі 6500,00 грн, не відповідає вимогам чинного законодавства. Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування», щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Разом із тим, у кредитному договорі Позивач не зазначив та не надав доказів наявності переліку додаткових та супутніх послуг Кредитодавця та/або кредитного посередника, які пов`язані з отриманням кредиту, які надаються відповідачу за які встановлена комісія за надання та обслуговування кредиту (розрахунково-касове обслуговування), тому суд уважає, що положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію є нікчемними відповідно до частини першої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування». Отже, вимога про стягнення комісії є неправомірною. На правовідносини сторін розповсюджується дія і норми ч.4 ст.16 Закону України «Про споживче кредитування», згідно якої обов`язковою умовою для можливості реалізації кредитором права вимагати від позичальника дострокове повернення кредиту є закріплення такого права в першу чергу умовами самого договору про споживчий кредит, а також невиконання позичальником вимоги кредитора про дострокове повернення кредиту (не усунення порушення умов договору) протягом 30 днів саме з дня отримання позичальником такої вимоги. Як вбачається із, нібито, укладеного кредитного договору (п.4.14), останній діє до 10.11.2026 року. Як вбачається зі змісту матеріалів цивільної справи докази направлення та отримання відповідачем повідомлення-вимоги позивача про дострокове повернення кредиту суд подані не були, як і не були подані докази направлення такої вимоги відповідачеві. Вказана обставина є цілком самодостатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
Ухвалою суду від 22 червня 2026 року було відкладено розгляд справи у зв`язку із витребуванням із банку додаткової інформації.
В судове засідання, яке призначено на 14 липня 2026 року сторони не з`явилися.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, до позовної заяви додав клопотання, в якому зазначив, що не заперечує щодо можливого розгляду справи за його відсутності, не заперечив проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 та його представник в судове засідання не з`явилися, про час та місце судового засідання повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили. 
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з неявкою сторін фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши докази у їх сукупності, суд дійшов наступного.
Згідно із ст. ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що 11 листопада 2025 року між сторонами за допомогою веб-сайту (creditkasa.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс», в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використання технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії № 1624-2693.
Позичальнику було надано наступний одноразовий ідентифікатор НОМЕР_1 , для підписання кредитного договору № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року, підтвердження ознайомлення з правилами та інших супутніх документів. Як вбачається із зазначеного договору договір містить відомості про його підписання відповідачем шляхом використання одноразового ідентифікатора А0589.
Відповідно до п. п. 2.2 п. 2 Договору, кредитодавець відкрив кредитну лінію для позичальника шляхом надання позичальнику Кредиту на умовах строковості, зворотності, платності для задоволення особистих потреб позичальника, а позичальник зобов`язується повернути кредит не пізніше останнього дня строку кредитування та сплатити нараховані кредитодавцем проценти за користування Кредитом у порядку, передбаченому Договором.
Відповідно до п. 4 Договору розмір кредитного ліміту становить 6800,00 гривень; дата надання Кредиту – 11 листопада 2025 року; Кредит надається Позичальнику шляхом безготівкового переказу грошової суми на банківський рахунок Позичальника шляхом використання вказаних Позичальником реквізитів електронного платіжного засобу; плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування Кредиту та комісії за видачу Кредиту; тип процентної ставки за користування Кредитом – фіксована; базовий період складає 30 календарних днів; стандартна процентна ставка становить 1,0 % за кожен день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладання Договору та 0,74% за кожен день користування Кредитом, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня дії Договору; комісія за видачу кредиту становить 15,0% від суми виданого кредиту; строк кредитування – строк на який надається Кредит Позичальнику становить 365 календарних днів; дата повернення кредиту – 10.11.2026 року.
Додатковою угодою № 1 від 04 грудня 2025 року до Договору про відкриття кредитної лінії № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року Кредитодавець та Позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 6 200,00 грн. Додатковою угодою передбачено: п. 2.3 - після надання Кредитодавцем Позичальнику у Кредит додаткових грошових коштів Позичальник зобов`язується повернути Кредитодавцю суму грошових коштів в розмірі 13000,00 грн, яка складається з суми Заборгованості за отриманим кредитом та суми додаткових грошових коштів, наданих Позичальнику у Кредит на підставі цієї Додаткової угоди; п. 2.4 - позичальник зобов`язується повернути Суму Кредиту у строк, що становить 365 календарних днів з моменту укладення цієї Додаткової угоди, та на умовах, викладених у Договорі, з урахуванням положень цієї Додаткової угоди, сплатити проценти за користування вказаними грошовими коштами у розмірі та на умовах, передбачених Додатковою угодою, а також сплатити комісію за видачу додаткових грошових коштів у Кредит; п. 2,6 комісія за видачу додаткових грошових коштів у Кредит становить 15,00 % від суми додаткових грошових коштів; п. 2.8 стандартна процентна ставка: - 1,00% за кожен день користування Сумою Кредиту, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цієї Додаткової угоди. В цей період можливе використання Позичальником права користування Сумою Кредиту за Промо-ставкою та/або Зниженою процентною ставкою. – 0,74% за кожен день користування Сумою Кредиту, яка застосовується у період починаючи з 181 календарного дня цієї Додаткової угоди і до закінчення строку дії Договору або до дати фактичного повернення всієї Суми Кредиту.
Як вбачається з довідки ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування суми кредиту, видача відповідачу коштів та добор по кредиту за кредитним договором № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року в сумі 6800,00 грн 11 листопада 2025 року та в сумі 6200,00 грн 04 грудня 2025 року здійснювалися за допомогою системи LigPay на його платіжну карту. Видача кредитних коштів підтверджується довідкою ТОВ «Европейська платіжна система» № КД-000067977 від 28.04.2026 року та листом ТОВ «Фінансова компанія «Контрактовий дім» № 198513-1707204283-17032026 від 17.03.2026 року. Разом з тим, згідно інформації, яка надана АТ «Райффайзен Банк», на виконання ухвали суду, вбачається, що банківська карта № НОМЕР_2 (повний номер карти № НОМЕР_3 ) рахунок НОМЕР_4 належить ОСОБА_2 та відповідно до виписки про рух коштів по зазначеному рахунку 11 листопада 2025 року зараховані кошти в сумі 6800,00 грн та 04 грудня 2025 року – в сумі 6200,00 грн.
Ці докази в сукупності суд визнає належними та допустимими та такими що підтверджують факт перерахування кредитних коштів ОСОБА_2 відповідно до кредитного договору № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року та додаткової угоди від 04 грудня 2025 року до зазначеного кредитного договору. Наведені докази спростовують доводи представника відповідача, що в матеріалах справи, позивачем до позовної заяви не надані докази перерахування коштів позивачем відповідачу.
Відповідно до п.10 Положення про додаткові вимоги до договорів небанківських фінансових установ про надання коштів у позику (споживчий, фінансовий кредит), яке затверджено постановою Правління Національного банку України 03 листопада 2021 року №113, договори, умови яких передбачають безготівкове перерахування кредитодавцем коштів у рахунок кредиту на рахунок споживача, включаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача, з урахуванням вимог пункту 9 розділу II цього Положення повинні містити номер такого рахунку споживача за стандартом IBAN, сформований відповідно до вимог нормативно-правових актів Національного банку України з питань запровадження міжнародного номера рахунку, та/або номер такого особистого електронного платіжного засобу споживача у форматі ХХХХ НОМЕР_5 (перші шість знаків і останні чотири знаки номера електронного платіжного засобу).
У п.64 Положення про порядок емісії та еквайрингу платіжних інструментів, яке затверджено постановою Правління Національного банку України 29 липня 2022 року №164, суб`єкт господарювання зобов`язаний не копіювати платіжний інструмент чи його реквізити.
Враховуючи вказані вище положення, номер картки відповідача (електронного платіжного засобу) зазначений у кредитному договорі не у повному обсязі.
Інформація щодо номеру електронного платіжного засобу у відповідності до чинного законодавства України становить банківську таємницю та, відповідно, позивач за будь-яких обставин не міг би отримати ці банківські реквізити не інакше, як від відповідача або за його згодою (стаття 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність»).
Зі змісту статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» слідує, що первинні документи повинні фіксувати факт здійснення господарської операції. Ця норма не встановлює вичерпного переліку таких документів, а зосереджується на їхній суті.
У випадку перерахування коштів через платіжного оператора офіційний звіт платіжного оператора, що детально описує транзакцію (дату, час, суму та реквізити карткового рахунку позичальника, на який були зараховані кошти), є належним та допустимим доказом, що беззаперечно підтверджує факт перерахування грошових коштів позичальнику. Такі документи підтверджують здійснення операції з перерахування кредитних коштів та їх зарахування на рахунок позичальника.
У разі заперечень щодо викладених у позовній заяві обставин та поданих доказів саме відповідач повинен був надати докази на їх спростування.
У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання ним своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором (постанова Верховного Суду від 30 листопада 2022 року у справі №334/3056/15).
Верховний Суд у ході касаційного перегляду судових рішень неодноразово звертався загалом до категорії стандарту доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 18 листопада 2019 року у справі №902/761/18, від 14 вересня 2021 року у справі №910/14452/20).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру.
Реалізація принципу змагальності сторін в цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у ст. 129 Конституції України.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, в тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час вирішення судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.
Частиною четвертою статті 10 ЦПК України і статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно приводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та з принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторін. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам доказів не збирає.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За змістом ст. ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріальне посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Згідно зі ст.3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, положення Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання, як електронного підпису або електронного цифрового підпису вiдповiдно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ст. ст. 526, 527 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту.
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено, що відповідач 11 листопада 2025 року підписав договір про відкриття кредитної лінії № 1624-2693, правила відкриття кредитної лінії, паспорт споживчого кредиту та 04 грудня 2025 року додаткову угоду до договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором та отримав від «Укр Кредит Фінанс» суму позики в загальному розмірі 13000,00 гривень на картковий рахунок. 
Належних та допустимих доказів на спростування зазначених обставин відповідач суду не надав.
Разом з тим відповідач свої зобов`язання належним чином не виконував, у зв`язку з чим у нього утворилася заборгованість за вказаним кредитним договором.
Доказів належного виконання зобов`язань по сплаті кредиту відповідач суду не надав, не подав будь-яких доказів на спростування користування ним наданими йому банком кредитними коштами, а також не подав будь-яких доказів на спростування наданого банком розрахунку заборгованості.
Таким чином між сторонами виник спір щодо належного виконання умов кредитного договору, непогашення в повному обсязі відповідачем заборгованості за цим договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача.
Як вбачається із розрахунку заборгованості за договором № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року станом на 02 березня 2026 року у ОСОБА_1 наявна заборгованість у розмірі 34454,00 грн, а саме: прострочена заборгованість за кредитом – 13000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 13004,00 грн, залишок комісій – 1950,00 грн, заборгованість відсотків за ст. 625 ЦК України.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту. За приписами ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо. Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію за надання кредиту. 
На виконання вимог, у тому числі, п. 4 ч. 1 ст. 1 та ч.2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 11.02.2021 року №16 затвердило Правила розрахунку небанківськими фінансовими установами України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит. Відповідно до пункту 5 Правил Кредитодавець надає споживачу детальний перелік складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, - за кількістю днів, щомісяця, щокварталу) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та/або супутніх послуг кредитодавця, кредитного посередника (за наявності) та третіх осіб за кожним платіжним періодом за формою, наведеною в таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит у додатку 2 до цих Правил. Кредитодавець має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на тому, що платежі за послуги кредитодавця залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дають змогу змінювати процентну ставку та/або інші платежі за послуги кредитодавця, уключені до загальних витрат за споживчим кредитом, і такі зміни не можуть бути визначені на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил). 
Отже, як вбачається з умов даних Договорів про надання коштів у кредит Товариством з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» встановлення комісії за надання кредиту в загальному розмірі 1950 грн (1020,00 грн + 930,00 грн), є правомірним, оскільки укладеним між позивачем та відповідачем Договором передбачено нарахування комісії за надання кредиту та включено суму нарахувань по комісії до графіку платежів. Такий висновок узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.07.2022 року у справі № 496/3134/19.
Зазначене спростовує твердження представника відповідача про вимогу щодо стягнення комісії неправомірною, так як вбачається із самого кредитного договору та додаткової угоди та зазначеного законодавства позивачем заявлено до стягнення не комісію за обслуговування кредитної заборгованості, а комісію за надання кредиту, яка стягується одноразово та передбачена зазначеним договором та додатковою угодою та разом з тим, не суперечить чинному законодавству.
Зі змісту розрахунку заборгованості за кредитним договором № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року та додаткової угоди до нього від 04 грудня 2025 року, зробленого первісним кредитором, вбачається, що проценти за користування кредитами були нараховані у відповідності до умов зазначеного кредитного договору та додаткової угоди до нього та відповідають розміру діючому законодавству. Водночас, як судом встановлено, що проценти нараховані до 02 березня 2026 року. 
Умови договору та додаткової угоди про сплату відсотків за користування позикою є справедливими та не призводять до дисбалансу прав та обов`язків сторін договорів, оскільки пункти договорів про розміри відсоткової ставки погоджено за домовленістю сторін (договір укладено в електронній формі. Про умови договорів відповідач був ознайомлений попередньо, а відтак вільно та свідомо погодився виконувати взяті на себе зобов`язання, у тому числі і щодо сплати процентів за користування кредитними коштами). Договори укладені на визначений термін, за якими відповідач повинен сплатити проценти, що є платою за користування кредитом. 
На твердження представника відповідача про те, що позивачем не надано доказів направлення повідомлення-вимоги про дострокове погашення кредитної заборгованості, а тому зазначене є достатньою підставою для відмови у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, суд зазначає наступне.
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог закону.
За змістом статті 530 ЦК України, якщо строк виконання зобов`язання визначений моментом пред`явлення вимоги або кредитор відповідно до договору набув право вимагати дострокового виконання зобов`язання, боржник зобов`язаний виконати таку вимогу у встановлений законом або договором строк.
Частиною другою статті 1050 ЦК України передбачено, що якщо договором встановлено обов`язок позичальника повернути позику частинами, то у разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Разом з тим, пп 8.3, 8.4 Договору передбачено, що у разі прострочення Позичальником сплати процентів за користування Кредитом або Комісії за видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту) на строк понад один календарний місяць, Кредитодавець має право вимагати від Позичальника повернення Кредиту в повному обсязі та сплати процентів за весь строк фактичного користування Кредитом до настання дати повернення кредиту, що встановлена п.4.14 цього Договору та у разі прострочення Позичальником сплати процентів за користування Кредитом або Комісії за видачу Кредиту (якщо умови цього Договору передбачають сплату комісії за видачу Кредиту), Кредитодавець має право розірвати цей Договір за своєї ініціативою, проінформувавши про це Позичальника письмово за 30 (тридцять) календарних днів.
У даній справі позивач не заявляє вимог про стягнення договірних процентів після звернення до суду чи після виникнення права на дострокове повернення кредиту, а просить стягнути проценти лише за період фактичного користування кредитними коштами до моменту звернення до суду. Такий спосіб визначення розміру заборгованості не суперечить вимогам статей 1048, 1050 ЦК України
Матеріалами справи підтверджується, що 23 травня 2026 року позивач направив відповідачу письмову вимогу про дострокове повернення кредиту, що підтверджується рекомендованим листом із описом вкладення. Отже, матеріалами справи підтверджується, що позивач скористався передбаченим договором та законом правом і направив відповідачу письмову вимогу про дострокове виконання кредитного зобов`язання. Докази направлення такої вимоги містяться у матеріалах справи та відповідачем належними доказами не спростовані. Вказане спростовує зазначене вище твердження представника відповідача.
Як встановлено судом, ОСОБА_2 нараховано суму боргу з урахуванням відсотків за ст. 625 ЦК України суми в розмірі 6500,00 гривень. Щодо стягнення даних відсотків суд зазначає наступне.
Позивач стверджує, що оскільки договір був укладений 11 листопада 2025 року, тобто після набрання чинності Законом України № 3498-IX від 22.11.2023, застосовується пункт 6 Прикінцевих та Перехідних положень ЗУ «Про споживче кредитування», який дозволяє нарахування неустойки та інших платежів за прострочення виконання зобов`язання, якщо умовами договору передбачена сплата таких платежів, укладеними з 24.01.2024 року, як спеціальна норма.
Проте, суд бере до уваги, що відповідно до пункту 18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення, позичальник звільняється від обов`язку сплати на користь кредитодавця неустойки (штрафу, пені) за прострочення виконання грошового зобов`язання.
В Україні воєнний стан, введений 24 лютого 2022 року, триває донині.
Незважаючи на аргументи позивача, звільнення від неустойки на період воєнного стану, передбачене ЦК України, є загальновизнаним захисним механізмом.
Суд дійшов висновку та погоджується із твердженням представника відповідача, що позичальник звільняється від обов`язку сплати неустойки (штрафів) та інших платежів у період дії воєнного стану, і позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 6500,00 грн за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК України, задоволенню не підлягають.
Суд відхиляє доводи представника відповідача про те, що позивачем не доведено проходження відповідачем процедури ідентифікації під час укладення кредитного договору, з огляду на таке.
За змістом статей 76–81, 89 ЦПК України суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги та заперечення сторін, на підставі оцінки усіх наданих доказів у їх сукупності. Жоден доказ не має для суду наперед встановленої сили.
Відповідно до статей 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом акцепту оферти, а його підписання може здійснюватися, зокрема, електронним підписом одноразовим ідентифікатором чи іншим способом, передбаченим законом. При цьому закон не встановлює обов`язку підтвердження факту укладення електронного договору виключно довідкою про ідентифікацію особи або іншим єдиним документом.
Матеріалами справи встановлено, що кредитні кошти були перераховані на банківську картку, яка, згідно з інформацією АТ «Райффайзен Банк», наданою на виконання ухвали суду, належала саме відповідачу. Вказані відомості отримані безпосередньо від банківської установи та є належними доказами відповідно до вимог статей 76, 77 ЦПК України.
Факт зарахування кредитних коштів на платіжну картку, відкриту на ім`я відповідача, у сукупності з іншими доказами, поданими позивачем, свідчить про те, що кредитні кошти були надані саме відповідачу, а отже підтверджує існування між сторонами кредитних правовідносин. Саме факт отримання відповідачем кредитних коштів на належний йому банківський рахунок свідчить про прийняття ним виконання договору та підтверджує виникнення між сторонами кредитних правовідносин незалежно від окремих заперечень щодо процедури електронної ідентифікації.
При цьому відповідач не надав суду жодного належного та допустимого доказу на підтвердження того, що зазначена банківська картка належала іншій особі, що його персональні дані були використані без його волі, що кредитні кошти ним не отримувалися або що він звертався до правоохоронних органів чи банку із заявами про неправомірне використання його персональних даних чи платіжної картки.
У постанові Верховного Суду від 7.10.2020 по справі № 127/33824/19 зроблено правовий висновок, що без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину, а кредитні кошти не були б перераховані відповідачу.
Доказів протилежного матеріали справи не містять, відповідачем таких не надано, що в силу положень статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.
В силу припису статті 204 ЦК України, правомірність правочину презюмується. Отже, обов`язок доведення наявності обставин, з якими закон пов`язує визнання судом оспорюваного правочину недійсним, покладається на відповідача.
Особа, що укладає електронний договір, має бути ідентифікована за допомогою особистих даних (паспорт, ІПН, телефон, банківська картка тощо). Відповідно до законодавства, факт входу користувача в особистий кабінет, подання заявки, акцепт умов та підтвердження через одноразовий ідентифікатор свідчать про волевиявлення на укладення договору.
Відповідачем не надано доказів, що у зазначений кредитний договір із додатковою угодою був укладений з порушенням вимог законодавства.
Отже, доводи представника відповідача фактично зводяться до припущень про недоведеність проходження процедури ідентифікації та не спростовують установлених судом обставин отримання відповідачем кредитних коштів.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово звертав увагу, що у спорах щодо виконання електронних кредитних договорів вирішальне значення має оцінка всієї сукупності доказів, а не наявність чи відсутність окремого документа, який підтверджує один із етапів укладення договору. Якщо наявні докази підтверджують, що кредитні кошти були перераховані на рахунок (банківську картку), який належить відповідачу, а останній не довів протилежного, це є належною підставою для висновку про виникнення між сторонами договірних правовідносин.
З огляду на викладене суд доходить висновку, що надані позивачем докази у своїй сукупності є достатніми для висновку про укладення між сторонами кредитного договору в електронній формі та отримання відповідачем кредитних коштів, тоді як доводи відповідача ґрунтуються лише на припущеннях і не підтверджені належними доказами.
Оскільки судом встановлено, що Договір № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року та Додаткова угода до даного договору від 04 грудня 2025 року укладені його сторонами в електронному вигляді та підписані позичальником електронними підписами одноразовим ідентифікатором, що відповідає вимогам статті 12 Закону України «Про електронну комерцію», а зазначені у ньому умови не порушують вимоги Закону України «Про захист прав споживачів», а також, що грошові кошти були перераховані на банківський рахунок (картку), який належить відповідачу, суд вважає доведеним факт його укладання.
Таким чином, суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову в розмірі 27954,00 гривень, оскільки в ході судового розгляду справи об`єктивно, на підставі наданих позивачем доказів, встановлено укладення відповідачем договорів, отримання ним коштів, а також неналежне виконання останнім умов договорів, існування заборгованості, а у задоволенні решти позовних вимог (процентів річних на підставі ст. 625 ЦК України) в розмірі 6500,00 гривень, необхідно відмовити за безпідставністю.
З огляду на викладене позовну заяву необхідно задовольнити частково.
Позивач просить стягнути із відповідача судові витрати у розмірі 2662,40 гривень. 
Відповідно до положень ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем при подачі позову до суду було сплачений судовий збір в розмірі 2662,40 грн, що підтверджується платіжною інструкцією № 33783 від 06 травня 2026 року.
Оскільки позовні вимоги задоволені частково (на 81,13%), а позовна заява подана в електронній формі, що є підставою для застосування коефіцієнта 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору, з урахуванням ціни позову (34454,00 гривень), відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача слід стягнути судовий збір за подання позовної заяви пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 2160,01 гривні (3 328 х 0,8 х 81,13%). 
Керуючись ст. ст. 12, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 141, 211, 223, 263, 265, 285, 289 ЦПК України,
ст. ст. 11, 16, 215, 216, 509, 525, 526, 530, 546, 610, 625, 629, 638, 639, 1048, 1050, 1054 ЦК України, суд

ухвалив:

Позовні вимогиТовариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» доОСОБА_1  про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити частково.
Стягнути зОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598) - заборгованість за кредитним Договором про відкриття кредитної лінії № 1624-2693 від 11 листопада 2025 року у розмірі 27954 (двадцять сім тисяч дев`ятсот п`ятдесят чотири) гривні 00 копійок.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1  (РНОКПП НОМЕР_6 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (код ЄДРПОУ 38548598) - понесені позивачем судові витрати в розмірі 2160 (дві тисячі сто шістдесят) гривень 01 копійка.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Вінницького апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс», місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, буд. 26, офіс 407, м. Київ, 01133, код ЄДРПОУ 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_6 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя