ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД міста КИЄВА _01054, _м. _Київ, _вул.Б.Хмельницького,44-В, _тел. _(044) _334-68-95, _E-mail: _inbox@ki.arbitr.gov.ua
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
м. Київ
01.07.2026 | Справа № 910/14523/25

Господарський суд міста Києва у складі головуючого судді ДЖАРТИ В. В., за участю секретаря судового засідання Рєпкіної Ю. Є., розглянув у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження справу
за позовом Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києві в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-С"
про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов`язання повернути нерухоме майно,

Представники учасників процесу згідно з протоколом від 01.07.2026,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

У листопаді 2025 року Заступник керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києва (далі - Прокурор) звернувся із позовом до Господарського суду міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву (далі - позивач, ФДМУ) до Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-С" (далі - відповідач, Товариство) про:
- стягнення 1 411 499,75 грн, з яких: 1 162 213,82 грн - заборгованість з орендної плати, 101 323,11 грн - інфляційні втрати, 147 962,82 грн - пеня;
- розірвання договору оренди № 8596 нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.11.2019;
- зобов`язання повернути за актом приймання-передавання Регіональному відділенню Фонду державного майна України по м. Києву та Київської області державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 379,80 кв.м., розташовані на нульовому поверсі (рівні) будівлі за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55.
Позовні вимоги обґрунтовані порушенням з боку відповідача обов`язку внесення орендної плати за договором оренди № 8596 нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.11.2019.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 02.12.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі № 910/14523/25, постановлено здійснювати розгляд справи за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання призначено на 08.01.2025 та встановлено строки для вчинення процесуальних дій. Також вказаною ухвалою залучено до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство «Національний спортивний комплекс «Олімпійський» (далі - третя особа, НСК Олімпійський).
У підготовче засідання 08.01.2026 прибули представники позивача та третьої особи.
Відповідач представників у засідання не направив, проте 06.01.2026 через систему "Електронний суд" подав клопотання про відкладення розгляду справи.
Від прокуратури 08.01.2026 через систему "Електронний суд" надійшла заява з повідомленням про відсутність заперечень проти відкладення розгляду справи.
08.01.2026 судом було постановлено ухвалу про відкладення підготовчого засідання на 28.01.2026.
У підготовчому засіданні 28.01.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про відкладення засідання та оголошено про закриття підготовчого засідання та призначення справи до розгляду по суті в судовому засіданні 02.03.2026.
Судові засідання 02.03.2026, 25.03.2026, 17.04.2026 були відкладені на 25.03.2026, 17.04.2026 та 06.05.2026 відповідно.
У зв`язку із перебуванням судді Джарти В. В. у відпустці судове засідання 06.05.2026 у даній справі не відбулось. 
Ухвалою від 26.05.2026 судове засідання у справі призначено на 10.06.2026.
Прокурор, позивач та третя особа представників у засідання 10.06.2026 не направили.
Позивач 10.06.2026 подав до суду клопотання про відкладення розгляду справи, прокурор у заяві від 10.06.2026 повідомив про відсутність заперечень проти відкладення розгляду справи.
Судове засідання 10.06.2026 було відкладене на 01.07.2026.
У судовому засіданні 01.07.2026 Прокурор, ФДМУ та НСК Олімпійський просили задовольнити в повному обсязі заявлені позовні вимоги, посилаючись на обставини та факти, викладені в позовній заяві.
Відповідач не направив свого представника для участі в судовому засіданні 01.07.2026 та просив відкласти розгляд справи, про що подав клопотання до суду 01.07.2026 через систему «Електронний суд» (сформовано 30.06.2026).
Суд, розглянувши подане клопотання Товариства про відкладення розгляду справи дійшов висновку про відмову в його задоволенні, оскільки відповідачем не наведено обставин та фактів, з наявністю яких процесуальний закон передбачає відкладення розгляду справи.
При цьому згідно з частиною 1 статті 3 Господарського процесуального кодексу України судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом", а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи.
У рішенні 15-рп/2004 від 02.11.2004 Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням Верховного Суду України щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ст.69 Кримінального кодексу України (справа про призначення судом більш м`якого покарання) визначено, що справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права. Зазвичай справедливість розглядають як властивість права, виражену, зокрема, в рівному юридичному масштабі поведінки й у пропорційності юридичної відповідальності вчиненому правопорушенню. У сфері реалізації права справедливість проявляється, зокрема, у рівності всіх перед законом і засобах, що обираються для їх досягнення.
Значення принципів справедливості та добросовісності поширюється не тільки на сферу виконання зобов`язань, а і на сферу користування правами, тобто, такі засади здійснення судочинства виступають своєрідною межею між припустимим використанням права (як формою правомірного поводження) та зловживанням правами (як формою недозволеного використання прав).
Одночасно, застосовуючи відповідно до частини 1 статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" при розгляді справи ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, суд зазначає, що право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії" (Alimentaria Sanders S.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням частини 1 статті 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнова проти України").
Отже, за висновками суду, неявка Товариства не перешкоджає розгляду спору у судовому засіданні 01.07.2026. 
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Господарський суд міста Києва,

ВСТАНОВИВ:

26.11.2019 між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву, як орендодавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «КАП-С», як орендарем, був укладений договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності № 8596 (далі - договір).
За умовами цього договору орендодавець передав, а орендар прийняв у строкове платне користування державне нерухоме майно - нежитлові приміщення загальною площею 379,80 кв.м. (на 0- му поверсі (рівні) будівлі спорткомплексу), розміщене за адресою: м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55, що перебуває на балансі Державного підприємства «Національний спортивний комплекс «Олімпійський» (пункт 1.1 договору).
Відповідно до пункту 1.2. договору майно передається в оренду з метою розміщення приватного закладу освіти.
На виконання умов вказаного договору між РВ ФДМУ по місту Києву та Товариством 26.11.2019 був підписаний акт приймання-передавання орендованого майна по вул. Велика Васильківська, 55 у місті Києві.
Пунктом 10.1 договору передбачено, що цей договір оренди укладено строком на 10 (десять) років, і він діє з 26.11.2019 до 26.11.2029 включно.
Згідно з пунктом 3.1 договору орендна плата за базовий місяць розрахунку - серпень 2019 року становить 90 185,49 грн (без ПДВ). Розмір орендної плати за перший місяць оренди - листопад 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень, жовтень та листопад місяці 2019 року.
Відповідно до пункту 3.2 договору нарахування ПДВ на суму орендної плати здійснюється у порядку, визначеному законодавством.
Згідно з пунктом 3.3 договору орендна плата за кожний наступний місяць визначається шляхом коригування орендної плати за попередній місяць на індекс інфляції за наступний місяць.
Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до Державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70 % до 30 % щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Відповідно до пункту 3.7. договору орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету у визначеному пунктом 3.6. договору у співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення, уключаючи день оплати.
Так, відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, станом на 14.10.2025 заборгованість відповідача з орендної плати за вказаним договором за період з грудня 2023 року по вересень 2025 року становить 1 411 499,75 грн, з яких 1 162 213,82 грн - заборгованість з орендної плати, 101 323,11 грн - інфляційні втрати та 147 962,82 грн - пені.
Згідно з пунктом 10.7 договору сторони погоджуються, що цей договір буде достроково розірваний на вимогу орендодавця, якщо орендар не сплачує орендну плату протягом трьох місяців підряд, користується майном не відповідно умов договору та з інших підстав.
Разом з тим, в порушення умов договору, відповідачем не виконані взяті на себе договірні зобов`язання щодо сплати у повному обсязі орендних платежів.
Оскільки Товариство свій обов`язок щодо своєчасного і повного внесення орендної плати до Державного бюджету України не виконує, чим порушує права держави, як власника даного нерухомого майна, а відтак наявні підстави для стягнення з останнього заборгованості з орендної плати, інфляційних збитків, пені, для розірвання договору оренди та повернення майна власнику, Прокурор звернувся із цим позовом до суду.
Відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву на позов.
Оцінюючи подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов таких висновків.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частинами першою-третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
При цьому відповідно до статті 14 Господарського процесуального кодексу України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Згідно зі статтею 23 Закону України «Про прокуратуру» представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу.
Статтею 53 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що прокурор який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Як вбачається з позовної заяви, позов подано Заступником керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву, а позовні вимоги аргументовано несплатою відповідачем орендної плати за користування державним нерухомим майном - нежитлові приміщення загальною площею 379,80 кв. м
Обґрунтовуючи підстави представництва, прокуратурою зазначається про порушення економічних інтересів держави, оскільки метою укладення договору оренди є отримання коштів за надання у строкове платне користування майна, а не безкоштовне його використання орендарем для проведення власної господарської діяльності, після припинення такого договору.
Відповідно до статті 5 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" (в редакції, що діяла на час укладення договору) та частини 2 статті 4 чинного закону, який регулює спірні правовідносини, орендодавцями державного майна є Фонд державного майна України та його регіональні відділення.
Згідно з пунктом 1 «Положення про Регіональне від ділення Фонду державного майна України по м. Києву», затвердженого наказом Фонду державного майна України від 18.04.2023 № 712 (далі - Положення), Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву є територіальним органом Фонду державного майна України, що реалізує державну політику у сфері приватизації, оренди, оцінки, використання та відчуження державного майна, управління об`єктами державної власності, у тому числі корпоративними правами держави щодо об`єктів державної власності, що належать до сфери його управління.
Пунктом 3 Положення визначено, що завдання регіонального відділення є реалізація повноважень Фонду державного майна України, зокрема у сфері оренди державного майна.
У сфері оренди державного майна регіональне відділення, зокрема, здійснює контроль за надходженням до Державного бюджету України плати за оренду державного майна по договорах оренди, укладених регіональним відділенням, та договорах оренди, укладених підприємствами, організаціями, установами, розмір орендної плати по яких погоджений регіональним відділенням (пункт 5.3 Положення).
Отже, органом, уповноваженим здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, є Регіональне відділення Фонду державного майна України по м. Києву, яке має право та обов`язок контролювати виконання орендарями своїх обов`язків за договорами оренди державного майна та є стороною укладеного з відповідачем договору оренди.
На виконання частин 3-5 статті 53 Господарського процесуального кодексу України і частин третьої, четвертої статті 23 Закону України "Про прокуратуру", при поданні позовної заяви прокурор обґрунтував неналежне здійснення Фондом держмайна захисту інтересів держави.
З листів Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 11.04.2025 №930-13-1705, 17.04.2025 № 930-13-1785, 16.06.2025 №930- 02-06-2746, 15.07.2025 №930-10-3204, 16.10.2025 № 930-13-4627 вбачається, що позивач обізнаний про наявне порушення інтересів держави і необхідність їх захисту в судовому порядку, однак з відповідним позовом до суду не звертався.
Таким чином, матеріалами справи підтверджено обставини, на яких ґрунтуються доводи Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури міста Києва щодо підстав для представництва держави у суді в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву.
Згідно зі статтею 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори.
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (стаття 626 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статей 525, 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватись належним чином, відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту та інших вимог, що звичайно ставляться, одностороння відмова від виконання зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
За статтею 759 Цивільного кодексу України договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк. Законом можуть бути передбачені особливості укладення та виконання договору найму (оренди). Особливості найму (оренди) державного і комунального майна встановлюються Законом України "Про оренду державного та комунального майна".
У частинах 1, 5 статті 762 Цивільного кодексу України передбачено, що за користування майном з наймача справляється плата, розмір якої встановлюється договором найму. Плата за користування майном вноситься щомісячно, якщо інше не встановлено договором.
Відповідно до статті 763 Цивільного кодексу України договір найму укладається на строк, встановлений договором.
Пунктом 3.6 договору передбачено, що орендна плата перераховується до державного бюджету та балансоутримувачу у співвідношенні 70% до 30% щомісяця не пізніше 15 числа місяця, наступного за звітним, відповідно до пропорцій розподілу, установлених Методикою розрахунку і чинних на кінець періоду, за який здійснюється платіж.
Згідно з пунктом 5.3 договору Орендар зобов`язується своєчасно і у повному обсязі сплачувати орендну плату до державного бюджету та Балансоутримувачу (у платіжних дорученнях, які оформлює орендар, вказується призначення платежу за зразком який дає Орендодавець листом при укладенні договору оренди).
Пунктом 10.1 Договору передбачено, що цей договір укладено строком на 10 (десять) років і він діє з 26.11.2019 до 26.11.2029 включно.
Відповідно до пункту 3.1 договору орендна плата за базовий місяць розрахунку - серпень 2019 року становить 90 185,49 грн (без ПДВ). Розмір орендної плати за перший місяць оренди - листопад 2019 року встановлюється шляхом коригування орендної плати за базовий місяць на індекси інфляції за вересень, жовтень та листопад місяці 2019 року..
Відповідно до листа Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву станом на 14.10.2025 заборгованість відповідача з орендної плати за вказаним договором за період з грудня 2023 року по вересень 2025 року становить 1 411 499,75 грн, з яких 1 162 213,82 грн - заборгованість з орендної плати, 101 323,11 грн - інфляційні втрати та 147 962,82 грн - пені.
Згідно з листом Державного підприємства "Національний спортивний комплекс "Олімпійський" №343-ВС від 14.11.2025 станом на поточну дату договір оренди є чинним, а державне нерухоме майно, загальною площею 379,80 кв.м., що розміщене на 0 поверсі (рівні) будівлі за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55, передане у строкове платне користування ТОВ "КАП-С" за вказаним договором оренди, займається останнім та не поверталось ДП "НСК "Олімпійський" як балансоутримувачу відповідно до пункту 5.10 договору оренди.
Відповідачем факт наявності заборгованості зі сплати орендної плати та факт користування спірними приміщеннями не спростовується. 
Таким чином, матеріалами справи підтверджується і відповідачем не спростовується факт наявності у відповідача заборгованості з орендної плати за договором у сумі 1 162 213,82 грн.
Оскільки станом на день ухвалення цього рішення матеріали справи не містять доказів погашення наявної у відповідача за договором заборгованості у сумі 1 162 213,82 грн, то вимоги позову в цій частині підлягають задоволенню. 
Крім того, позивачем нараховано інфляційні втрати у розмірі 101 323,11 грн інфляційні втрати та 147 962,82 грн пені.
Відповідно до частини 1 статті 612 Цивільного кодексу України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Невиконання зобов`язання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) статті 610 Цивільного кодексу України кваліфікує як порушення зобов`язання.
Згідно з частиною 1 статті 611 Цивільного кодексу України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки встановлені договором або законом.
Отже, порушення боржником прийнятих на себе зобов`язань тягне за собою відповідні правові наслідки, які полягають у можливості застосування кредитором до боржника встановленої законом або договором відповідальності.
Відповідно до статті 549 Цивільного кодексу України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити на користь кредитора пеню в розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня. Договором може бути визначено менший розмір пені.
Пунктом 3. 7. договору передбачено, що орендна плата, перерахована несвоєчасно або не в повному обсязі, підлягає індексації і стягується до бюджету та Балансоутримувачу у визначеному пунктом 3.6 цього Договору співвідношенні відповідно до чинного законодавства України з урахуванням пені в розмірі подвійної облікової ставки НБУ на дату нарахування пені від суми заборгованості за кожний день прострочення перерахування орендної плати.
Здійснивши перевірку заявленого до стягнення розміру пені, судом встановлено, що здійснений він арифметично правильно, а тому до стягнення з відповідача 147 962,82 грн пені. 
Відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат, суд дійшов висновку що він є обґрунтованим та арифметично правильним, а тому до стягнення з відповідача підлягає 101 323,11 грн інфляційних втрат.
Зважаючи на вказане вище, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості у розмірі 1 162 213,82 грн заборгованість з орендної плати, 101 323,11 грн інфляційні втрати та 147 962,82 грн пені підлягають задоволенню.
Крім того, позивачем заявлено вимоги про розірвання договору оренди №8596 від 26.11.2019 та зобов`язання відповідача повернути спірні приміщення.
Як було вже встановлено судом та не заперечувалось відповідачем, у відповідача наявна заборгованість зі сплати орендної плати за період з грудня 2023 року по вересень 2025 року.
Крім того, рішенням Господарського суду міста Києва від 26.11.2024 у справі №910/20017/23 було встановлено факт наявності у відповідача боргу з орендних платежів за договором за період з жовтня 2022 року по листопад 2023 року.
Статтею 782 Цивільного кодексу України передбачено, що наймодавець має право відмовитися від договору найму і вимагати повернення речі, якщо наймач не вносить плату за користування річчю протягом трьох місяців підряд. У разі відмови наймодавця від договору найму договір є розірваним з моменту одержання наймачем повідомлення наймодавця про відмову від договору.
За змістом частини 2 статті 24 Закону України "Про оренду державного та комунального майна" договір оренди може бути достроково припинений за згодою сторін. Договір оренди може бути достроково припинений за рішенням суду та з інших підстав, передбачених цим Законом або договором.
Статтею 651 Цивільного кодексу України визначено загальні підстави зміни та розірвання договорів. Так, частиною другою цієї статті передбачено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
У разі односторонньої відмови від договору у повному обсязі або частково, якщо право на таку відмову встановлено договором або законом, договір є відповідно розірваним або зміненим.
Таким чином, звертаючись із позовними вимогами щодо розірвання договору, на позивача покладається обов`язок зазначити істотні порушення умов спірного договору та шкоду, яка завдана йому відповідачем.
Оцінка порушення договору як істотного здійснюється судом відповідно до критеріїв, що встановлені вказаною нормою. Оціночне поняття істотності порушення договору законодавець розкриває за допомогою іншого оціночного поняття - "значної міри" позбавлення сторони того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Істотність порушення визначається виключно за об`єктивними обставинами, що склалися у сторони, яка вимагає розірвання договору. В такому випадку вина (як суб`єктивний чинник) сторони, що припустилася порушення договору, не має будь-якого значення і для оцінки порушення як істотного, і для виникнення права вимагати розірвання договору на підставі частини 2 статті 651 Цивільного кодексу України.
Іншим критерієм істотного порушення договору закон визнає розмір завданої порушенням шкоди, який не дозволяє потерпілій стороні отримати очікуване при укладенні договору. При цьому йдеться не лише про грошовий вираз завданої шкоди, прямі збитки, а й випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 03.07.2018 у справі № 908/109/17.
За умовами пункту 10.7 договору цей договір буде достроково розірвано на вимогу орендодавця, якщо орендар, зокрема, не сплачує орендну сплату протягом 3 місяців підряд.
Втім, це не позбавляє позивача (орендодавця) права звернутися до суду з позовом про розірвання договору оренду з вказаних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідач систематично не здійснює сплату орендних платежів, що підтверджується доказами, наданими позивачем.
Відповідачем під час розгляду даної справи не надано жодних доказів на спростування доводів позивача, як і не надано суду доказів відсутності в нього заборгованості зі сплати орендної плати станом на момент розгляду даної справи по суті.
З огляду на наведене, суд дійшов висновку про наявність передбачених законом підстав для розірвання договору оренди, а тому позовна вимога позивача про розірвання договору оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8596 від 26.11.2019, є обґрунтованою, документально підтвердженою та такою що підлягає задоволенню.
Згідно зі статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
Відповідно до статті 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна", норми якого в даних правовідносинах є спеціальними, у разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди.
Оскільки суд дійшов висновку розірвати договір оренди нерухомого майна, що належить до державної власності №8596 від 26.11.2019, підстави користування відповідачем орендованими приміщеннями відсутні, з огляду на що позовні вимоги позивача в цій частині підлягають задоволенню у повному обсязі.
Надаючи оцінку іншим доводам учасників судового процесу судом враховано, що обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи (частина 5 статті 236 Господарського процесуального кодексу України).
Відповідно до пункту 5 частини 4 статті 238 Господарського процесуального кодексу України у мотивувальній частині рішення зазначається, зокрема, мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову, крім випадку, якщо аргумент очевидно не відноситься до предмета спору, є явно необґрунтованим або неприйнятним з огляду на законодавство чи усталену судову практику.
Разом з тим, суд відзначає, що у викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі "Проніна проти України", в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини "Серявін та інші проти України" вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункті 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 09.12.1994, серія A, N 303-A, п. 29). Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі № 910/13407/17.
З огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
Згідно із статтею 86 Господарського процесуального кодексу України жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Таким чином, зважаючи на встановлені обставини, наведенні норми та беручи до уваги, що відповідачем не надано суду належних та допустимих доказів у розумінні статей 76, 77 Господарського процесуального кодексу України наявності обставин, які б у своїй сукупності дали б змогу дійти протилежного висновку, суд дійшов висновку про задоволення позов Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києві в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву в повному обсязі.
Згідно з приписами статті 129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір покладається на відповідача.
Керуючись статтями 73-79, 86, 129, 236-242 Господарського процесуального кодексу України, Господарський суд міста Києва, -
ВИРІШИВ:

1. Позов Заступника керівника Оболонської окружної прокуратури м. Києві в інтересах держави в особі Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву про стягнення заборгованості, розірвання договору та зобов`язання повернути нерухоме майно задовольнити повністю.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-С" (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 55; ідентифікаційний код 41731389) в дохід Державного бюджету України (одержувач: ГУК у м. Києві/Дарницький район/22080200, код отримувача 37993783, банк одержувача - Казначейство України (ЕАП), р/р: UA818999980313000093000026003, код класифікації доходів бюджету: 22080200, призначення платежу - надходження від орендної плати за користування майном бюджетних установ) 1 162 213,82 грн - заборгованість з орендної плати, 101 323,11 грн інфляційних втрат, 147 962,82 грн - пені.
3. Розірвати договір оренди № 8596 нерухомого майна, що належить до державної власності від 26.11.2019, укладений між Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву (01032, Україна, місто Київ, бульвар Тараса Шевченка, будинок 50г; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 19030825) та Товариством з обмеженою відповідальністю "КАП-С" (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 55; ідентифікаційний код 41731389).
4. Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю "КАП-С" (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 55; ідентифікаційний код 41731389) повернути за актом приймання-передавання Регіональному відділенню Фонду державного майна України по місту Києву державне нерухоме майно - нежитлові приміщення, загальною площею 379,80 кв.м., розташовані на нульовому поверсі (рівні) будівлі за адресою: 03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 55.
5. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "КАП-С" (03150, Україна, місто Київ, вулиця Велика Васильківська, будинок 55; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 41731389) на користь Київської міської прокуратури (03150, Україна, місто Київ, вулиця Предславинська, будинок 45/9; ідентифікаційний код ЄДРПОУ 02910019) судовий збір у розмірі 21 782,80 грн.
6. Після набрання рішенням Господарського суду міста Києва законної сили видати відповідний наказ.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до апеляційного господарського суду протягом двадцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складене 10.08.2026.

СУДДЯ ВІКТОРІЯ ДЖАРТИ