ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/3393/26 Справа № 753/9841/25 | | Суддя у 1-й інстанції - Дубовенко І. Г. Суддя у 2-й інстанції - Макаров М. О.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 липня 2026 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.  
суддів – Петешенкової М.Ю., Городничої В.С.
при секретарі – Пікос А.О. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області про стягнення сум недоотриманої пенсії в порядку спадкування, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2025 року позивач  ОСОБА_1  звернувся до суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області, в якому з урахуванням уточнених позовних вимог просив: - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_1 , але не була одержана ним за життя у розмірі 504000,00 грн; - стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області судових витрат по справі, а саме судовий збір у розмірі 5040,00 грн. 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_2 помер батько позивача – ОСОБА_2 , 1937 року народження, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з недоотриманої ним пенсії за життя у розмірі 504000,00 грн. Позивач є спадкоємцем за законом, та отримав свідоцтво про право на спадщину за законом на недоотриману спадкодавцем пенсію у зазначеному розмірі. Після отримання свідоцтва про право на спадщину ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області з заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 та надав усі необхідні документи. Згідно повідомлення відповідача розмір недоотриманої його батьком пенсії в сумі 504000,00 грн буде виплачуватися відповідно до Порядку № 1164 за окремою програмою, передбаченою в бюджеті ПФУ на відповідну мету за рахунок коштів державного бюджету України за відповідний рік. В подальшому повідомлено, що виплата буде проводитися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1165 в межах відповідного фінансового ресурсу. Вважаючи дії відповідача неправомірними, вказуючи, що позивач у встановленому законом порядку набув право власності на недоотриману пенсію, розмір якої визначений зазначеним вище свідоцтвом про право на спадщину за законом та повинна бути виплачена спадкоємцю, позивач звернувся з цим позовом до суду. 
Рішенням Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025 року позов задоволено частково та ухвалено:
Визнати за ОСОБА_3 , право власності в порядку спадкування за законом на недоотриману пенсію за період з 01 липня 2016 року по 02 листопада 2021 року, на одержання якої за життя мав право ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Стягнути з Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області на користь ОСОБА_1 недоотриману пенсію, яка належала ОСОБА_2 , померлому ІНФОРМАЦІЯ_5 , у розмірі 496917 (чотириста дев`яносто шість тисяч дев`ятсот сімнадцять), яка входить до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2023 року, НСК 890534, зареєстрованого в реєстрі за № 994. 
В іншій частині позовних вимог відмовлено. 
Вирішено питання стосовно судових витрат.
Рішення суду мотивовано тим, що відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 496917,00 грн, належної пенсіонеру ОСОБА_2 і не виплаченій йому за життя, право власності на яку, в порядку спадкування за законом, перейшло до позивача та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту. Крім того, вказуючи про здійснення виплати цієї суми різними платежами та розтягуючи таку виплату на невизначений строк відповідач суттєво порушує спадкові та майнові права позивача, в тому числі і внаслідок знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. 
З урахуванням того, що відповідачем у 2024 році за відповідним свідоцтвом про право на спадщину виплачено позивачеві 7083,00 грн, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими в частині стягнення з відповідача невиплаченої суми за свідоцтвом в розмірі 496917,00 грн (504000,00 – 7083,00). 

В апеляційній скарзі Головне управління Пенсійного фонду України в Луганській області просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким відмовити позивачам у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення та додаткове рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Фактичні обставини справи.

Так, судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_5 помер ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , про що Дарницьким відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) складений відповідний актовий запис № 1656 від 26.08.2022 року. 
24 квітня 2023 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , будучи сином ОСОБА_2 , 1937 року народження, який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 та спадкоємцем за законом, отримав відповідне свідоцтво про право на спадщину за законом, за яким спадщина на яку видане свідоцтво складається з грошових коштів (недоотримана пенсія) в сумі 504000,00 грн, які належали померлому згідно довідки Управління з питань виплати пенсії Головного управління пенсійного фонду України в Луганській області від 20.09.2022 року за № 1200/0501-8/20564, спадкова справа № 28/2022, зареєстрована у реєстрі за № 994. 
Сторонами у заявах по суті справи визнано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , на момент смерті перебував на обліку, як внутрішньо переміщена особа, в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Луганській області. 24 квітня 2023 року ОСОБА_1 звернувся із заявою про виплату недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 , до якої додав нотаріальне свідоцтво про право на спадщину, копію свідоцтва про смерть ОСОБА_2 . 
Відповідачем надані відомості про те, що за вказаним свідоцтвом про право на спадщину у 2024 році зараховано та виплачено спадкоємцю ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк»: - у жовтні 2024 - 2361,00 грн, у листопаді 2024 - 2361,00 грн, у грудні 2024 - 2361,00 грн. Загальна сума виплаченого боргу - 7083 грн. 
На звернення ОСОБА_1 від 13.02.2025 відповідач надав відповідь за вих. № 1200-0401-8/5327від 03.03.2025, що ОСОБА_1 включений до переліку та його внесено в реєстр. Виплата буде проводитися відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1165 в межах відповідного фінансового ресурсу, який буде визначено у бюджеті Пенсійного фонду України на відповідний рік. Механізм виплати, зокрема, недоотриманої пенсії у зв`язку із смертю пенсіонера з числа внутрішньо переміщених осіб та осіб, які проживали на тимчасово окупованій території України і не були взяті на облік як внутрішньо переміщені особи на контрольованій Україною території, відповідно до статті 52 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», визначено Порядком виплати пенсій (щомісячного довічного грошового утримання), не виплачених за період до місяця відновлення їх виплати, внутрішньо переміщеним особам та особам, які відмовилися відповідно до пункту 1 частини першої статті 12 Закону України «Про забезпечення прав і свобод внутрішньо переміщених осіб» від довідки про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи і зареєстрували місце проживання та постійно проживають на контрольованій Україною території, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 10.11.2021 №1165. Однак сум пенсійних виплат, які підлягають виплаті відповідно до вказаного Порядку, ведеться територіальними органами ПФУ, в яких особи перебували на обліку, як одержувачі пенсій та у сформованому на їх підставі переліку отримувачів виплат за минулий період. Пенсійні виплати, які обліковуються в Переліку та які включено до Переліку станом на 01 січня відповідного року, виплачуються одержувачам за окремою програмою, передбачено в бюджеті ПФУ на відповідну мету, за рахунок коштів державного бюджету України на відповідний рік. 
Так, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №1165 частину недоотриманої пенсії померлого ОСОБА_2 з урахуванням положень абзацу третього пункту 4 Порядку №1165, зараховано та виплачено спадкоємцю ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок АТ «Ощадбанк»: - у жовтні 2024 - 2361,00 грн, у листопаді 2024 - 2361,00 грн, у грудні 2024 - 2361,00 грн. Загальна сума виплаченого боргу – 7083,00 грн. 
Таким чином, судом установлено наявність спору між позивачем та відповідачем з приводу спадкового майна та спадкової маси, порядку виплати спадкового майна. 
Задовольняючи частково позовні вимоги суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідачем утримується належне позивачеві спадкове майно у виді суми недоотриманої пенсійної виплати в розмірі 496917,00 грн, належної пенсіонеру ОСОБА_2 і не виплаченій йому за життя, право власності на яку, в порядку спадкування за законом, перейшло до позивача та посвідчено свідоцтвом про право на спадщину за законом. Тим самим відповідач порушує право власності позивача на вказану суму грошей, яке підлягає судовому захисту. Крім того, вказуючи про здійснення виплати цієї суми різними платежами та розтягуючи таку виплату на невизначений строк відповідач суттєво порушує спадкові та майнові права позивача, в тому числі і внаслідок знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів. 
З урахуванням того, що відповідачем у 2024 році за відповідним свідоцтвом про право на спадщину виплачено позивачеві 7083,00 грн, суд вважає позовні вимоги обґрунтованими в частині стягнення з відповідача невиплаченої суми за свідоцтвом в розмірі 496917,00 грн (504000,00 – 7083,00). 
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з огляду на наступне

Позиція апеляційного суду.

За змістом частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом. 
Частиною 1 статті 1216 ЦК України передбачено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Як вбачається із частини 1 статті 1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до частини 1 статті 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Частиною 1 статті 1227 ЦК України передбачено, що суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини.
Суми заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат, які належали спадкодавцеві, але не були ним одержані за життя, передаються членам його сім`ї, а у разі їх відсутності - входять до складу спадщини (стаття 1227 ЦК України).
Тлумачення статті 1227 ЦК України, свідчить про те, що:
- цією нормою встановлено сингулярне правонаступництво членів сім`ї спадкодавця на отримання належних йому та неотриманих ним за життя грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат. Указані суми включаються до складу спадщини лише у разі відсутності у спадкодавця членів сім`ї чи їх відмови від права на отримання вказаних сум. Специфіка правонаступництва прав на отримання сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, допомог у зв?язку з тимчасовою непрацездатністю, відшкодувань у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я, інших соціальних виплат обґрунтовується необхідністю: а) створення умов для охорони майнових інтересів членів сім?ї спадкодавця в разі, коли вони не є його спадкоємцями; б) забезпечення можливості реалізації права на одержання членами сім?ї спадкодавця належних йому грошових коштів без дотримання передбаченої ЦК України процедури оформлення спадщини;
- право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім?ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту - смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім?ї - спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов?язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом;
- право на перерахунок певних виплат, яке мав винятково спадкодавець, що був їх одержувачем, оскільки така можливість пов`язана з його суб`єктивним правом (зокрема, право на страхові виплати). Саме тому у членів сім`ї спадкодавця або ж у спадкоємців не виникає права вимагати перерахунку відповідних сум. Теж саме стосується і випадку вимагати призначення тієї чи іншої виплати. Тому потрібно відмежовувати ситуації при застосуванні положень статті 1227 ЦК України за яких члени сім`ї чи спадкоємці вимагають перерахунку чи призначення певних виплат та випадки за яких спадкодавцю неправомірно припиняють ті чи інші виплати.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду у постанові від 14 лютого 2022 року у справі № 243/13575/19 (провадження № 61-11268сво20) зазначив, що тлумачення статті 1227 ЦК України доводить, що право на одержання грошових сум заробітної плати, пенсії, стипендії, аліментів, інших соціальних виплат виникає у членів сім`ї спадкодавця внаслідок вказівки закону (стаття 1227 ЦК України) та додаткового юридичного факту – смерті спадкодавця. Окрім цього, звичайно, необхідно, щоб спадкодавець не реалізував належне йому право на отримання певних сум. Причини, через які ці суми не були отримані, можуть бути різноманітними, але закон не надає їм юридичного значення. Моментом, з якого виникатимуть права на отримання виплат, буде момент смерті спадкодавця. Законодавець не вказує, що перехід права на отримання цих сум є спадкуванням, а члени сім`ї – спадкоємцями. Це має важливе значення, оскільки дозволяє зробити висновок, що на набуття права на одержання грошових сум відповідно до статті 1227 ЦК України не поширюються норми про спадкування за заповітом або законом, зокрема, щодо усунення від спадкування (стаття 1224 ЦК України), прийняття, строків прийняття та оформлення спадщини, врахування цих сум при визначенні розміру обов`язкової частки (стаття 1241 ЦК України), задоволення вимог кредиторів (стаття 1281 ЦК України). Відповідно, при включенні зазначених прав до складу спадщини їх спадкування має відбуватися за правилами, встановленими для спадкування за заповітом або законом. 
Доводи апелянта в апеляційній скарзі про те, що ОСОБА_2 не звертався із заявою щодо поновлення виплати пенсії, інформацію про відкриття ним банківського рахунку у ПАТ “Державний ощадний банк” не надав, а тому пенсійні виплати не підлягали нарахуванню і не були нараховані, колегія суддів вважає безпідставними з огляду на те, що у спірних правовідносинах відповідач незаконно перешкоджає реалізації прав позивача, як спадкоємця на отримання всього належного їй спадкового майна. Спадкоємець успадковує право на належні спадкодавцю суми пенсії на підставі статті 1227 ЦК України в розмірі, у якому спадкодавець мав право на їх одержання на момент своєї смерті.
При цьому, припинення виплати пенсії за життя спадкодавця з підстав, не передбачених законом, та неоскарження дій фонду спадкодавцем не зумовлює припинення вже призначеної пенсії і не позбавляє його спадкоємців можливості успадкувати право на її отримання.
Наведені в апеляційній скарзі доводи не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав вважати, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, про що зазначає в апеляційній скарзі заявник. 
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку про те, що відповідач зобов`язаний нарахувати та виплатити позивачу пенсійні виплати ОСОБА_2 яка входила до складу спадщини на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 24 квітня 2023 року, НСК 890534, зареєстрованого в реєстрі за №994, на які він мав право за життя, але не отримав через не нарахування цих пенсійних виплат Пенсійним фондом, тому позивач як спадкоємець має право на всю суму недоотриманої пенсіонером пенсії, оскільки суми недоотриманої за життя пенсіонером пенсії входить до складу спадщини. 
Враховуючи зазначене, суд першої інстанції правильно визначив правову природу цивільних відносин між сторонами та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законодавства. Тому доводи апеляційної скарги щодо порушенням судом норм матеріального права є безпідставними.
Докази та обставини, на які посилається заявник в апеляційній скарзі, були предметом дослідження у суді першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права. 
Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).
Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, які виникли із встановлених ним обставин, правові норми, що підлягають застосуванню до цих правовідносин та вирішив спір відповідно до закону.
Враховуючи зазначене, відповідно до ст. 375 ЦПК України апеляційна скарга позивача підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення залишенню без змін.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Луганській області — залишити без задоволення.
Рішення Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 24 грудня 2025 року - залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Вступна та резолютивна частини постанови проголошено 14 липня 2026 року. 

Повний текст судового рішення складено 22 липня 2026 року.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді М.Ю. Петешенкова

В.С. Городнича