ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"06" липня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/2931/24	

Господарський суд Одеської області у складі судді Цісельського О.В
за участю секретаря судового засідання Волкової Ю.О.,

за участю представників:
від прокуратури: Бойчук М.М.
від позивача: не з`явився,
від відповідача 1: не з`явився
від відповідача 2: не з`явився

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу № 916/2931/24
за позовом: Керівника Любашівської окружної прокуратури Одеської області (вул. Володимира Князя, № 107, селище Любашівка, Одеська обл., 66052) в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (вул. Канатна, № 83, м. Одеса, 65012);
до відповідачів: 1) Комунального некомерційного підприємства "Савранський центр первинної медико-санітарної допомоги" Савранської селищної ради Одеської області (вул. Соборна, № 15, селище Саврань, Одеська обл., 66200)
2) Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмежбуд" (кв. 40, вул. Пішонівська, № 20/1, м. Одеса, 65000)
про визнання недійсним договору та застосування наслідків його недійсності

ВСТАНОВИВ:
1. Суть спору.
Керівник Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби (надалі – Південний офіс ДАС) звернувся до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до Комунального некомерційного підприємства "Савранський центр первинної медико-санітарної допомоги" Савранської селищної ради Одеської області (надалі – КНП "Савранський центр ПМСД"), Товариства з обмеженою відповідальністю "Укрмежбуд" (надалі – ТОВ "Укрмежбуд"), в якій просить суд: 1) визнати недійсним договір підряду №67 від 14.11.2018, укладений між КНП "Савранський центр ПМСД" та ТОВ "Укрмежбуд"; 2) стягнути з ТОВ "Укрмежбуд" на користь КНП "Савранський центр ПМСД" грошові кошти в сумі 4 064 907,55 грн, а з КНП "Савранський центр ПМСД", одержані ним за рішенням суду грошові кошти у розмірі 4 064 907, 55 грн стягнути в дохід держави. 
Позов обґрунтовано тим, що порушення ТОВ "Укрмежбуд" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, проведених КНП "Савранський центр ПМСД", несумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві.
Дії ТОВ "Укрмежбуд" спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку, з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі, а тому має бути визнаний недійсним із застосуванням наслідків його недійсності, передбаченими ч. 3 ст. 228 ЦК України.

2. Аргументи учасників справи.
2.1. Аргументи Прокурора.
В обґрунтування поданого позову, прокурор зазначив, що КНП "Савранський центр ПМСД" 05.10.2018 в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» були опубліковані відомості про проведення відкритих торгів - ДК 021:2015:45210000-2: Будівництво будівель (ідентифікатор закупівлі UA-2018-10-05-000623-a), відповідно до тендерної документації замовника, затвердженої рішенням тендерного комітету, предметом закупівлі було "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області".
Як зазначив прокурор, критерієм вибору переможця електронних торгів була ціна, очікувана вартість предмета закупівлі становила 3 545 070,76 грн, відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаній закупівлі прийняли два суб`єкта господарювання: ТОВ "Укрмежбуд" з пропозицією 3 475 329,00 грн. та ПП "Мегаполіс-Л" з пропозицією 3 545 023,81 грн.
Прокурор вказує, що на підставі протоколу розгляду тендерних пропозицій від 24.10.2018 та повідомлення про намір укласти договір, опублікованого 29.10.2018 в електронній системі публічних закупівель "ProZorro", переможцем вказаних торгів визнано ТОВ "Укрмежбуд", тендерна пропозиція, із сумою 3 475 329,00 грн, якого була найменшою, відповідала технічним вимогам, установленим у тендерній документації замовника.
На підставі чого, 29.10.2018 електронною системою закупівель сформовано повідомлення про намір укласти договір з переможцем торгів ТОВ "Укрмежбуд".
Прокурор зазначає, що 14.11.2018 між КНП "Савранський центр ПМСД" (замовник) та ТОВ "Укрмежбуд" (підрядник) був укладений договір підряду №67 (далі - Договір), відповідно до п. 1.1 якого визначено, що підрядник зобов`язується виконати роботи по об`єкту: "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області", за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведені у додатку №1 до Договору, який є невід`ємною його частиною, а також згідно проектно-кошторисної документації на виконання цих робіт, а замовник зобов`язується прийняти і оплатити такі роботи на умовах, визначених цим Договором.
Пунктом 10.1 Договору визначено, що він набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018, а в частині розрахунків - до повного виконання зобов`язань..
При цьому прокурор зауважує, що оспорюваний договір виконаний обома сторонами у повному об`ємі на загальну суму 4 064 907,55 грн.
Також прокурор вказує, що рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (надалі – ТВ АМКУ) №65/9-р/к від 11.04.2023 ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "Мегаполіс-Л" були визнані винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, щодо спотворення результатів торгів на закупівлю: "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області" ( UA-2018-10-05- 000623-а), проведених КНП "Савранський центр ПМСД".
Рішення ТВ АМКУ оприлюднене на офіційному веб-сайті Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України та доступне за посиланням https://soutlnntv.amcu.gov.ua/npas/rishennya-659-rk. 
За твердженнями прокурора, підставою для винесення зазначеного рішення ТВ АМКУ стало встановлення наступних фактів, зокрема: завантаження учасниками закупівлі своїх первинних тендерних пропозицій з однієї IP адреси; вхід в аукціон з однієї IP адреси; використання однієї IP адреси під час подання податкової звітності; використання однієї IP адреси для входу до електронної поштової скриньки; спільні реєстраційні дані до електронної поштової скриньки; наявність господарських відносим мііж учасниками закупівлі; синхронність дій у часі під час завантаження файлів в електронну систему закупівель; завчасний вхід в аукціон; наявність телекомунікаційних з`єднань (телефонних розмов) між учасниками закупівлі; спільні особливості електронних файлів, у зв`язку із чим адміністративна колегія ПВ АМКУ у своєму рішенні від 11.04.2023 за №65/9-р/к дійшла висновку, що ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" під час участі у електронних торгах діяли не самостійно, а узгоджували свої дії та не змагалися між собою, що є обов`язковою умовою в конкурентних процедурах закупівель відповідно до приписів Закону України "Про публічні закупівлі".
Як вказує Прокурор, за результатами розгляду адміністративної справи вище зазначеним рішенням адміністративної колегії ПВ АМКУ на ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" були накладені штрафи у розмірі 68000,00 грн на кожного. 
При цьому Прокурор зауважує, що ТОВ "Укрмежбуд" оскаржувало рішення ПВ АМКУ від 11.04.2023 за №65/9-р/к у судовому порядку, проте рішенням Господарського суду Одеської області від 18.12.2023 у справі №916/2679/23 у задоволенні його позову було відмовлено в повному обсязі.
Інші учасники закупівлі рішення ПВ АМКУ в судовому порядку не оскаржували і на даний час зазначене рішення є чинним, що підтверджується інформацією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 29.03.2024 за №65- 02/949.
Обґрунтовуючи підстави для визнання недійсним Договору підряду № 67 від 14.11.2018, прокурор посилався на приписи ст.ст. 203, 215, ч. 3 ст. 228 Цивільного кодексу України, а також на положення Закону України "Про публічні закупівлі" та Закону України "Про захист економічної конкуренції" та зазначав, що обставини вчинення ТОВ "Укрмежбуд" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів відкритих торгів з ідентифікатором закупівлі UA-2018-10-05-000623-a, також підтверджуються рішенням адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.04.2023 за№65/9-р/к.
На переконання прокурора, дії ТОВ "Укрмежбуд" спрямовані на порушення встановленого юридичного господарського порядку, з метою одержання права на укладення договору не на конкурентних засадах, що не узгоджується із законною господарською діяльністю у сфері публічних закупівель, а отже, суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі, виходячи з чого у діях у діях ТОВ "Укрмежбуд" вбачається наявність умислу на вчинення правочину, який завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам.
Прокурор стверджує, що оспорюваний договір, укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам з умислу ТОВ "Укрмежбуд" на підставі ч.1 ст.215, ч.1 ст.203 та ч.3 ст.228 ЦК України.
Щодо застосування наслідків недійсності оспорюваного договору, прокурор зазначає, що хоча оспорюваний договір №67 від 14.11.2018 на даний час є виконаним та оплаченим на суму, однак, незважаючи на притягнення ТОВ "Укрмежбуд" до відповідальності у вигляді накладення штрафу, негативні наслідки укладеного з ТОВ "Укрмежбуд" Договору № 67 від 14.11.2018 залишаються не усунутими, а тому враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Укрмежбуд", як сторони оспорюваного договору, одержані ним кошти за цим правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору - КНП "Савранський центр ПМСД", а отримані ним за рішенням суду кошти - стягнуті в дохід держави.
Виходячи з вище викладеного, Прокурор вважає, що порушення законодавства про публічні закупівлі шляхом усунення конкуренції під час проведення тендера призводять до незабезпечення положень Конвенції та підриву авторитету Української держави перед Європейським співтовариством, нівелюють конституційні засади, тобто фактично відтерміновують набуття Україною повноправного членства в Європейському Союзі та Організації Північноатлантичного договору. 
В свою чергу Прокурор також зауважує, що порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів торгів, заборонених відповідно до п.1 ст.50, п.4 ч.2 ст.6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" свідчать про невідповідність указаних фактів як в правовій природі здійснення державних закупівель у цілому, яка заснована на чесній господарській діяльності учасників тендерів та замовників, так і інтересам держави та суспільства, що у подальшому ставить під істотний сумнів можливість виконання умов оспорюваного договору та законність сплати за це коштів.
В обґрунтування своєї правової позиції Прокурор посилається на висновки, зроблені Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.09.2024 у справі № 918/1043/21 в яких вона виснувала, що за змістом ст. 216 ЦК України наслідком недійсності правочину є застосування двосторонньої реституції незалежно від добросовісності сторін правочину. У ст. 216 ЦК України сформульовані загальні правила щодо правових наслідків недійсності правочинів, які застосовуються, якщо законом не встановлені особливі умови їх застосування або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів, що, власне, і вказано у ч. З цієї статті Кодексу.
Відступаючи від власних висновків, викладених у п. 72, 81.2 постанови від 20.07.2022 у справі № 923/196/20, Велика Палата Верховного Суду у справі № 918/1043/21, враховуючи буквальне тлумачення змісту ст. 216 ЦК України, вказала, що позивач, який заявляє вимогу про повернення йому в натурі переданого за недійсним правочином або відшкодування вартості переданого, заявляє реституційну вимогу, яку суд за існування для того підстав задовольняє, застосовуючи двосторонню реституцію, якщо законом не встановлені особливі умови застосування правових наслідків недійсності правочину або особливі правові наслідки окремих видів недійсних правочинів.
Водночас ч. 3 ст. 228 ЦК України визначає особливі правові наслідки недійсності договору, який суперечить інтересам держави і суспільства та застосування яких ставиться в залежність від наявності умислу у сторін, зокрема: 1) при наявності умислу в обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного; 2) при наявності умислу лише в однієї зі сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (саме на цей випадок посилався прокурор у позові, заявляючи вимогу про стягнення бюджетних коштів шляхом запропонованої ним конструкції).
Прокурор зазначає, що вказаною нормою передбачено конкретний спосіб захисту порушеного права через механізм стягнення коштів із суб`єкта господарювання на користь іншої сторони правочину, а у подальшому з неї цих же коштів - у дохід держави, виходячи із правової конструкції, передбаченої ч. З ст. 228 ЦК України.
Прокурор також зазначає, що аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду від 17.10.2024 у справі № 914/1507/23.
Отже, пред`явлення Прокурором даного позову зумовлено очевидним порушенням інтересів держави, оскільки вчинення ТОВ "Укрмежбуд" порушення законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які спотворили результати торгів, призвело до закупівлі товару за відсутності конкуренції та при формальному створенні учасниками тендера її видимості. Наслідком цього стало нівелювання мети закупівлі - отримання товару з максимальною економією та ефективністю, із залученням мінімального обсягу коштів.

2.2. Аргументи позивача (Південний офіс ДАС).
Ознайомившись із позовною заявою Прокурора, позивач зазначає наступне.
Відповідно положень Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" (далі - Закон № 2939- ХІІ) державний фінансовий контроль забезпечується органом державного фінансового контролю через проведення державного фінансового аудиту, інспектування, перевірки закупівель та моніторингу закупівлі.
Основні завдання, повноваження і права Держаудитслужби та її міжрегіональних територіальних органів визначено нормами Закону № 2939-ХІІ, статті 113 Бюджетного кодексу України, "Положенням про Державну аудиторську службу України", затвердженим постановою КМУ № 43 від 03.02.2016 та затвердженими наказом Державної аудиторської служби України № 23 від 02.06.2016, положеннями про офіси Держаудитслужби та її підрозділи.
Як вказує позивач, аналіз Закону № 2939-ХІІ свідчить, що орган державного фінансового контролю має право пред`являти обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення правопорушень.
У разі виявлення збитків, завданих державі чи об`єкту контролю, орган державного фінансового контролю має право визначити їхній розмір у встановленому законодавством порядку та звернутися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Орган державного фінансового контролю проводить державний фінансовий контроль щодо підконтрольних установ. 
Відповідно до ст. 10 Закону № 2939-ХІІ його вимоги можуть бути адресовані виключно підконтрольним установам, а звернення до суду в інтересах держави можливе лише у випадку незабезпечення такими установами виконання вимог щодо усунення порушень законодавства з питань збереження і використання активів, виявлених під час здійснення державного фінансового контролю.
Органам Держаудитслужби як суб`єктам владних повноважень (у розумінні положень Кодексу адміністративного судочинства України), правовий статус яких визначено Законом № 2939-ХІІ, надано право звертатися до суду з відповідним позовом про відшкодування збитків.
При цьому позивач зазначає, що реалізація результатів заходів державного фінансового контролю, зокрема, спрямована на усунення виявлених порушень чи відшкодування заподіяної шкоди (у конкретно визначених випадках), здійснюється відповідно до законів та порядків залежно від виду заходу державного фінансового контролю, що проводився.
Отже, позивач визначає, що категорію спорів, у яких він може бути безпосередньо позивачем (діяти в інтересах держави), визначено п. 10 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ. Аналогічний припис містить абзац третій п.п. 7 п. 4 "Положення про Південний офіс Держаудитслужби", затвердженого наказом Державної аудиторської служби України № 23 від 02.06.2016 року (далі – Положення про ПО ДАС).
Водночас позивач зауважує, що відносини ПО ДАС та підконтрольних об`єктів під час реалізації заходів державного фінансового контролю, зокрема в частині, пов`язаній із наслідками належного чи неналежного дотримання ними господарського, цивільного та іншого законодавства під час укладення та виконання договорів, у цьому разі обмежено нормами п. 8 ст. 10 Закону № 2939-ХІІ, який аналогічно визначений у пп. 18 п. 6 Положення про ПО ДАС.
Позивач звертає увагу, що відповідно до приписів Закону № 2939-ХІІ заходи на які уповноважені органи державного фінансового контролю здійснюються виключно за результатами відповідних заходів державного фінансового контролю, а контроль за дотриманням законодавства у сфері закупівель здійснюється шляхом проведення моніторингу закупівлі у порядку, встановленому Законом України "Про публічні закупівлі", а моніторинг процедури закупівлі - аналіз дотримання замовником законодавства у сфері публічних закупівель під час проведення процедури закупівлі, укладення договору про закупівлю та протягом його дії з метою запобігання порушенням законодавства у сфері публічних закупівель.
Позивач звертає увагу на те, що Законом № 922-VIII також встановлений порядок здійснення моніторингу процедур публічних закупівель, та регламентовано порядок усунення встановлених під час моніторингу закупівлі порушень та притягнення винних осіб до відповідальності.
Проте, за ствердженням позивача, підстави для проведення моніторингу публічної закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2018-10-05-000623-a) були відсутні, оскільки в електронній системі "Prozorro" 10.04.2024 був оприлюднений звіт про виконання договору, укладеного за результатами процедури закупівлі UA-2018-10-05-000623-a.
Позивач зазначає, що позовні вимоги Прокурора обґрунтовуються висновками рішення адміністративної колегії ПВ АМКУ № 65/33-р/к від 29.12.2020, яким ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" визнані винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю: «Будівництво амбулаторії загальної практики-сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області», проведених КНП "Савранський центр ПМСД".
При цьому позивач звертає увагу на те, що висновки щодо наявності чи відсутності порушень законодавства, в том числі у сфері закупівель, Південний офіс ДАС надає виключно за результатами здійсненних заходів державного фінансового контролю.
Таким чином, позивач зауважує, що питання щодо наявності ознак антиконкурентних узгоджених дій з боку посадових осіб учасників не належить до компетенції органів Держаудитслужби, з огляду на викладене, Південний офіс ДАС не проводив заходів державного фінансового контролю в межах своїх повноважень, під час яких досліджувались питання щодо укладення між КНП "Савранський центр ПМСД" та ТОВ "Укрмежбуд" договору підряду № 67 від 14.11.2018, а тому він позбавлений можливості надати пояснення щодо суті позовних вимог.
Отже, позивач просить врахувати ці пояснення на позовну заяву Прокурора.

2.3. Аргументи відповідача 2 (ТОВ "Укрмежбуд").
Відповідач 2 не погоджується з поданим по цій справі позовом та вважає, що він не підлягає задоволенню, виходячи з наступного:
Як вказує відповідач 2 на підставі протоколу розгляду тендерних пропозицій та повідомлень про намір укласти договір від 24.10.18 він визнаний переможцем торгів з закупівлі: "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області".
При цьому відповідач 2 зауважує, що результати вказаних торгів ніким не оскаржувалися та орган оскарження, Південне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України, не приймало рішень про усунення порушень процедури закупівлі та відновлення цієї процедури. 
У світлі вказаного доводу, відповідач 2 звертає особливу увагу на відсутність будь-яких третіх осіб, які приймали участь у вказаних торгах чи хотіли би її прийняти, але їх права як учасників були порушені чи обмежені під час проведення таких торгів, діями, рішеннями чи бездіяльністю відповідачів.
Відповідач 2 зазначає, що 14.11.18 між ним та КНП "Савранський центр ПМСД" був укладений договір щодо предмету закупівлі на загальну суму 3 475 329 грн, який сторонами був виконаний у повному обсязі і претензій щодо його виконання його сторонами висловлені не були. 
Як вказує відповідач 2, об`єкт будівництва був прийнятий в експлуатацію, перебуває у володінні та використовується КНП "Савранський центр ПМСД".
Відповідач 2 вказує, що уповноваженим органом, Південним офісом ДАС, не робились висновки за результатам моніторингу вказаної вище публічної закупівлі, в яких були би зафіксовані порушення законодавства у сфері публічних закупівель. 
При цьому відповідач 2 відмічає, що достовірність кошторисної частини проектної документації щодо вартості будівництва об`єкта публічної закупівлі підтверджена висновком експерта.
Так само на даний час, за ствердженням Відповідача 2, відсутні претензії третіх осіб (у т.ч. органів державної влади) щодо ціни, кількості, якості та строків виконання будівельних робіт ТОВ "Укрмежбуд".
Відповідач 2 підтвердив, що рішенням Адміністративної колегії ПВ АМКУ №65/9-р/к від 11.04.23 було визнано, що ним було вчинило порушення, передбачене п. 1 ст. 50, п. 4 ч. 2 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції" у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю товарів: Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області (UA-2018-10-05-000623-a), проведених КНП "Савранський центр ПМСД", за вчинення якого на нього був накладений штраф у розмірі 68 000 грн. 
Втім, відповідач 2 зауважує, що вказаним рішенням Адміністративної колегії констатовані порушення Закону України "Про захист економічної конкуренції", а не Закону України "Про публічні закупівлі", і вказані порушення виникли та припинили своє існування станом на дату оголошення ТОВ "Укрмежбуд" переможцем торгів, вони не мали ніякого впливу на оскаржений по цій справі договір, крім того, що він був укладений саме з відповідачем 2.
Проте, відповідач 2 звертає увагу на те, що Прокурор у позові не зазначив, а з матеріалів справи не вбачається, що були інші учасники торгів, з якими відповідач 1 міг би укласти оспорюваний договір, у разі якщо би він не був укладений з ТОВ "Укрмежбуд", які би виконали будівельні роботи, що предметом публічних закупівель за ту ж ціну, у тій же кількості та якості та у ті ж строки, що були виконані ТОВ "Укрмежбуд".
При цьому відповідач 2 вказує, що рішення Адміністративною колегією Одеського обласного територіального відділення Антимонопольного комітету України щодо порушень чинного законодавства у сфері захисту економічної конкуренції, які би мали місце саме під час укладання оскарженого договору чи під час його виконання сторонами, не приймалось.
Враховуючи те, що оскаржений договір був виконаний належним чином, відповідач 2 вважає, що відсутні підстави вважати, що він був укладений ним з метою, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, адже під час його укладання та виконання сторони договору прагнули до настання легальних законних наслідків: відповідач 1 - отримання амбулаторії, а відповідач 2 -отримання прибутку.
На переконання відповідача 2, неможливо ототожнювати результати проведення публічних закупівель на проведення робіт з укладенням договору на проведення робіт, які були предметом закупівлі, навіть якщо цей договір і був укладений за його наслідками. При цьому відповідач 2 стверджує, що на стадії укладення оспорюваного договору його сторони явно не замислюються щодо обходження вимог антимонопольного законодавства.
На думку відповідача 2, Прокурор у позові підміняє предмет позову - оскарження результату тендеру на проведення робіт на - оскарження укладеного на підставі такого тендеру договору, а отже порушення законодавства у сфері захисту економічної конкуренції, які згідно позову Прокурора мали місце на етапі проведення тендеру, за відсутності інших доводів та доказів, ніяким чином не свідчать, що ТОВ "Укрмежбуд" оскаржений договір був укладений з метою, яка завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам, а саме з метою обійти чи порушити вимоги чинного законодавства у сфері захисту економічної конкуренції.
Крім того, відповідач 2 зазначає, що відповідно до Закону України "Про публічні закупівлі" вирішення питання щодо перевірки дотримання учасниками процедури публічних закупівель вимог чинного законодавства у сфері захисту економічної конкуренції відноситься до виключної компетенції АМКУ та його підрозділів, виходячи з чого відповідач 2 вважає, що Прокурором невірно визначений орган, який має представляти інтереси держави у цій справі, що є безумовною підставою для відмови у позові.
ТОВ "Укрмежбуд" в обґрунтування своєї правової позиції також зазначає, що Верховний Суд утворив сталу практику правових висновків (зокрема, у постанові ВС від 26.09.2018 у справі №295/10621/13-ц) з питання застосування аксіом цивільного судочинства: "Placuit in omnibus rebus praecipuum esse iustitiae aequitatisque quam stricti iuris rationem", яка означає що у всіх юридичних справах правосуддя й справедливість мають перевагу перед строгим розумінням права" і яка полягає, зокрема, у тому, що застосовуваний спосіб захисту цивільних прав та інтересів позивача має відповідати критерію ефективності відновлення порушеного права, що є неприпустимим в разі запровадження істотного дисбалансу між правами та інтересами особи, яка просить застосувати такий спосіб захисту, та правами й інтересами іншої особи, стосовно якої такі примусові заходи належить застосувати.
На необхідність застосування судами під час розгляду справ критеріїв справедливості звертає увагу Верховний Суд від 07.10.2020 по справі №450/2286/16-ц, зазначаючи, що ... Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Відповідно до частини першої статті 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Верховенство права - це панування права в суспільстві. Верховенство права вимагає від держави його втілення у правотворчу та правозастосовну діяльність, зокрема у закони, які за своїм змістом мають бути проникнуті передусім ідеями соціальної справедливості, свободи, рівності тощо. Одним з проявів верховенства права є те, що право не обмежується лише законодавством як однією з його форм, а включає й інші соціальні регулятори, зокрема норми моралі, традиції, звичаї тощо, які легітимовані суспільством і зумовлені історично досягнутим культурним рівнем суспільства. Всі ці елементи права об`єднуються якістю, що відповідає ідеології справедливості, ідеї права, яка значною мірою дістала відображення в Конституції України. Таке розуміння права не дає підстав для його ототожнення із законом, який іноді може бути й несправедливим, у тому числі обмежувати свободу та рівність особи. Справедливість - одна з основних засад права, є вирішальною у визначенні його як регулятора суспільних відносин, одним із загальнолюдських вимірів права (пункт 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 02 листопада 2004 року № 15-рп/2004).
Отже відповідач 2 виснує, що за відсутності у реальній дійсності негативних наслідків порушень п. 1 ст. 50 та п. 4 ч.1 ст. 6 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у тому числі у вигляді порушень прав третіх осіб, нанесення матеріальної шкоди іншим особам тощо, належним виконанням ТОВ "Укрмежбуд" укладеного ним договору буде несправедливим стягнення з нього коштів на користь Держави за виконані ним роботи, результатами яких користується орган місцевого самоврядування, не маючи будь-яких претензій з цього приводу до ТОВ "Укрмежбуд", що є також підставою для відмови у поданому по цій справі позові.
Додатково Відповідач 2 в якості підстав для відмови у задоволені позовних вимог Прокурора, посилається на висновки, зроблені Верховним Судом у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладені у постанові від 19.12.2025 по справі № 922/3456/23, відповідно до яких колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК як норми внутрішнього законодавства, що за своїм змістом створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності приватних осіб, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. Такий висновок є загальним, базується на недоліках самої законодавчої норми (тобто він має застосовуватися незалежно від обставин конкретної справи.
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
Тобто, на переконання Відповідача 2, застосування ч. 3 ст. 228 ЦК України, на чому в цій справі наполягає Прокурор, можливо виключно у випадках, коли внаслідок укладення договору в реальній дійсності виникли вкрай негативні наслідки для держави чи суспільства або мали виникнути, або мали виникнути, но не виникли незалежно від волі сторін договору, в іншому разі ця норма не застосовується незалежно від будь - яких інших обставин по цій справі.

3. Процесуальні питання, вирішені судом.
01.07.2024 до канцелярії Господарського суду Одеської області від Прокурора надійшла позовна заява (вх. № 2993/24), яка відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями того ж дня була передана на розгляд судді Цісельському О.В.
Разом із позовною заявою Прокурором була подана заява про забезпечення позову (вх. № 2-1098/24), яка відповідно до протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду, також була передана на розгляд судді Цісельському О.В.
03.07.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області заява про забезпечення позову (вх. № 2-1098/24 від 01.07.2024) булла задоволена, вжиті заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на грошові кошти відповідача в межах суми позову 4 064 907,55 грн.
04.07.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області позовна заява (вх. № 2993/24 від 01.07.2024) була залишена без руху, а Прокурору наданий строк на усунення її недоліків.
12.07.2024 Прокурор подав до суду письмові пояснення (вх. № 26788/24) разом із доказами усунення недоліків позовної заяви.
17.07.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області позовна заява (вх. № 2993/24 від 01.07.2024) прийнята судом до розгляду, відкрито провадження у справі №916/2931/24, постановлено справу розглядати за правилами загального позовного провадження, підготовче засідання суду було призначено на 14:20 год 13.08.2024, про що учасники справи були повідомлені до їх електронних кабінетів в системі ЄСІТС.
08.08.2024 позивач надав до суду пояснення на позовну заяву (вх. № 29602/24) та заяву (вх. № 29606/24) про розгляд справи за відсутності його представника, які судом були долучені до матеріалів справи.
13.08.2024 представник відповідача 2 звернувся до суду із заявою (вх. № 30101/24), в якій просив надати йому можливість ознайомитись із матеріалами справи, яка судом була задоволена.
Того ж дня, у підготовчому засіданні суд задовольнив усне клопотання представника відповідача 2 про відкладення підготовчого засідання та надання йому можливості ознайомитись із матеріалами справи, про що була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у засіданні до 12:20 год 27.08.2024.
14.08.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
27.08.2024 відповідач 2 подав до суду відзив на позов (вх.№ 31321/24), в якому зазначив що додатково надасть письмові докази.
Того ж дня, у підготовчому засіданні суд поновив строк відповідачу 2 для подання відзиву, залучив відзив до матеріалів справи, встановив Прокурору та відповідачу 2 строк для подання заяв по суті спору, за ініціативою суду продовжив строк підготовчого засідання на 30 днів, про що постановив протокольну ухвалу та, з урахуванням неявки в судове засідання представників позивача та відповідача 1, постановив протокольну ухвалу про оголошення перерви у засіданні до 10:20 год 17.09.2024.
28.08.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
09.09.2024 Прокурор подав до суду відповідь на відзив (вх. № 32671/24), яка судом була долучена до матеріалів справи.
16.09.2024 відповідач 2 подав до суду клопотання про долучення доказів до матеріалів справи (вх. № 33756/24), яке судом було задоволено, докази долучені до матеріалів справи.
17.09.2024 у підготовчому засіданні судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у засіданні до 11:40 год 03.10.2024.
18.09.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
30.09.2024 відповідач 2 подав до суду заперечення на відповідь Прокурора на відзив (вх. 3 35605/24 від 01.10.2024).
03.10.2024 у підготовчому засіданні судом заперечення відповідача 2 були долучені до матеріалів справи, та була постановлена протокольна ухвала про оголошення перерви у засіданні у межах розумних строків до 12:00 год 07.11.2024.
04.10.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про наступний час та дату підготовчого засідання.
07.11.2024 у підготовчому засіданні, після вирішення всіх питань, передбачених у ст. 182 ГПК України, судом була проголошена протокольна ухвала про закриття підготовчого провадження та призначення справи до судового розгляду по суті на 11:00 год 03.12.2024.
08.11.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про час та дату судового засідання по суті.
19.11.2024 у судовому засіданні з розгляду справи по суті, у зв`язку із об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи, після обговорення з присутніми учасниками справи, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення у засіданні перерви на 15:30 год 12.12.2024.
21.11.2024 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про час та дату наступного судового засідання по суті.
22.11.2024 Прокурор подав до суду письмові пояснення (вх. № 42191/24) та просив долучити до матеріалів справи.
06.12.2024 Прокурор подав до суду пояснення (вх. № 43846/24) та просив долучити до матеріалів справи і врахувати їх при винесені рішення.
12.12.2024 Прокурор подав до суду клопотання про зупинення провадження у справі (вх. № 44562/24), в якому обґрунтував своє клопотання тим, що Об`єднана палата КГС ВС прийняла до розгляду справу № 922/3456/23, яка є схожою за підставами зі справою № 916/2931/24.
Того ж дня, у судовому засіданні після обговорення з Прокурором його клопотання (вх. № 44562/24), судом, після виходу з нарадчої кімнати, була проголошена вступна та резолютивна частина ухвали про зупинення провадження у справі.
12.12.2024 судом був складений та підписаний повний текст ухвали Господарського суду про зупинення провадження у справі до розгляду Об`єднаною палатою КГС ВС справи № 922/3456/23 та оприлюднення повного тексту судового рішення, ухваленого за результатами такого розгляду, яка була направлена позивачу та відповідачам до їх електронних кабінетів у ЄСІТС 18.12.2024.
25.12.2025 відповідач 2 подав до суду заяву (вх.№ 41415/25), в якій повідомив суд про те, що 19.12.2025 Об`єднаною палатою КГС ВС прийнята постанова по справи № 922/3456/23, яка оприлюднена у встановленому законом порядку, що є підставою для поновлення провадження у справі № 916/2931/24. 
30.12.2025 ухвалою Господарського суду Одеської області, заява відповідача 2 (вх.№ 41415/25 від 25.12.2025) була задоволена, провадження у справі № 916/2931/24, підготовче засідання призначено на 11:20 год 22.01.2026, учасників справи повідомлено про час та дату наступного підготовчого засідання.
22.01.2026 відповідач 2 подав до суду письмові пояснення з урахуванням позиції ОП КГС ВС по справі № 922/3456/23 (вх. № 2546/26), які судом долучені до матеріалів справи.
Судове засідання, призначене судом на 22.01.2026 не відбулося у зв`язку з розгерметизацією системи опалення та низькою температурою повітря в адміністративній будівлі суду.
26.01.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області засідання призначено на 12:20 год 10.02.2026, учасників справи повідомлено про час та дату наступного судового засідання.
10.02.2026 у судовому засіданні судом, після обговорення з присутніми учасниками справи усного клопотанням Прокурора про повернення на стадію підготовчого провадження та надання йому додаткового часу для подання письмових пояснень, судом була постановлена протокольна ухвала про повернення на стадію підготовчого провадження та оголошена перерва у засіданні до 11:40 год 03.03.2026.
11.02.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідача 1 було повідомлено про час та дату наступного підготовчого засідання.
03.03.2026 відповідач 2 подав до суду заяву (вх. № 74741/26), в який просив суд закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті, та просив суд судове засідання, призначене на 03.03.2026, провести за відсутності його представника.
Того ж дня у підготовчому засіданні судом, з урахуванням усного клопотання Прокурора, була постановлена протокольна ухвала про оголошення у підготовчому засіданні перерви до 11:40 год 26.03.2026.
04.03.2026 ухвалою Господарського суду Одеської області, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідачів було повідомлено про час та дату наступного підготовчого засідання.
23.03.2026 Прокурор подав до суду письмові пояснення з урахуванням позиції ОП КГС ВС по справі № 922/3456/23 (вх. № 10025/26), які судом долучені до матеріалів справи.
26.03.2026 відповідач 2 подав до суду заяву (вх. № 10563/26), в який просив суд судове засідання, призначене на 06.03.2026, провести за відсутності його представника, закрити підготовче провадження у справі та перейти до розгляду справи по суті.
26.03.2026 Прокурор подав до суду клопотання (вх. № 10566/26), в якому просив суд зупинити провадження у справі до закінчення розгляду ВП ВС справи № 910/20111/23 та оприлюднення повного тексту рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Того ж дня у підготовчому засіданні судом було розглянуто клопотання Прокурора (вх. № 10566/26) та, з метою надання можливості реалізувати іншим учасникам справи висловити свою правову позицію щодо клопотання, з урахуванням ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення у засіданні перерви до 11:40 год 30.04.2026.
Ухвалою Господарського суду від 26.03.2026, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, позивача та відповідачів було повідомлено про час та дату наступного підготовчого засідання.
30.04.2026 у підготовче засідання учасники справи не з`явилися, суд розглянув клопотання Прокурора (вх. № 10566/26) про зупинення провадження у справі до закінчення розгляду ВП ВС справи № 910/20111/23 та постановив ухвалу, якою у його задоволені відмовив, закрив підготовче засідання у справі та призначив справу до судового розгляду по суті на 14:20 год 19.05.2026, про що сторони були повідомлені через їх електронні кабінети у ЄСІТС.
19.05.2026 у судовому засіданні з розгляду справи по суті, Прокурор та відповідач 2 виступили з вступними промовами та у зв`язку із об`єктивною неможливістю завершити розгляд справи, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в судовому засіданні перерви на 11:40 год 09.06.2026.
21.05.2025 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відсутніх учасників справи було повідомлено про час та дату наступного судового засідання.
09.06.2026 у судовому засіданні з розгляду справи по суті, з метою надання учасникам справи підготуватись до судових дебатів, з урахуванням ст. 6 Європейської конвенції про захист прав людини, судом була постановлена протокольна ухвала про оголошення в судовому засіданні перерви на 09:30 год 23.06.2026.
10.06.2025 ухвалою Господарського суду, постановленою в порядку ст. 120 ГПК України, відсутніх учасників справи було повідомлено про час та дату наступного судового засідання.
Судове засідання, призначене судом на 23.06.2026, не відбулося у зв`язку з перебуванням судді Цісельського О.В. у відпустці з 22.06.2026 по 23.06.2026.
24.06.2026 ухвалою Господарського суду від 26.03.2026, судове засідання у справі було призначено на 14:40 год 02.07.2026, про що було повідомлено учасників справи, шляхом направлення ухвали суду до їх електронних кабінетів у ЄСІТС.
02.07.2026 Прокурор подав до суду клопотання (вх. № 23109/26), в якому просив зупинити провадження у справі до закінчення розгляду ВП ВС справи № 910/7314/23 та оприлюднення повного тексту рішення, ухваленого за результатами такого розгляду.
Того ж дня, в судовому засіданні з розгляду справи по суті, судом було розглянуто клопотання Прокурора (вх. № 23109/26), суд вислухав його пояснення та протокольною ухвалою відмовив у його задоволенні, Прокурор виступив у судових дебатах, після чого судом було повідомлено про завершення розгляду справи по суді та про перехід до стадії ухвалення судового рішення із визначенням часу та дати його проголошення.
Прокурор у своїй вступній промові та судових дебатах заявлені позовні вимоги підтримав повністю, з підстав, викладених у заявах по суті спору та усних поясненнях, просив суд позов задовольнити повністю.
Позивач 1 (Південний офіс Держаудитслужби) про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу (копій ухвал суду) до електронного кабінету позивача 1 у ЄСІТС, проте, як вбачається з наданих суду пояснень щодо позову (вх. № 29602/24 від 08.08.2025), позов Прокурора не підтримав та відповідно до заяви (вх. № 29606/24 від 08.08.2024) просив розглядати справу без його представника за наявними у справі матеріалами.
Відповідач 1 (КНП "Савранський центр ПМСД") про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу (копій ухвал суду) до електронного кабінету відповідача 1 у ЄСІТС, проте, його представник у судові засідання не з`являвся, своєї позиції щодо позову суду не надав, правом на захист не скористався.
Відповідач 2 (ТОВ "Укрмежбуд") про час та дату розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, про що свідчать наявні в матеріалах справи довідки про доставку електронного документу (копій ухвал суду) до електронного кабінету відповідача 2 у ЄСІТС, його представник у судові засідання не з`являвся, як вбачається із наданих до справи заяв по суті спору проти позову заперечував повністю, просив суд у його задоволені відмовити.
Згідно з абз.1 ч.6 ст.6 ГПК України адвокати, нотаріуси, державні та приватні виконавці, арбітражні керуючі, судові експерти, органи державної влади та інші державні органи, зареєстровані за законодавством України як юридичні особи, їх територіальні органи, органи місцевого самоврядування, інші юридичні особи, зареєстровані за законодавством України, реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку. Інші особи реєструють свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в добровільному порядку.
Позивач та відповідачі належить до осіб, які в силу ст.6 ГПК України зобов`язані зареєструвати свої електронні кабінети в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, в обов`язковому порядку.
Відповідно до п. 2 ч. 6 ст. 242 ГПУ України днем вручення судового рішення є день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення до електронного кабінету особи.
Згідно з ч. 11 ст. 242 ГПК України, якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами. У разі відсутності в учасника справи електронного кабінету суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в паперовій формі рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Отже, суд належним чином повідомляв позивача та відповідачів про дату, час та місце розгляду справи у розумінні норм ГПК України, оскільки судом вжито достатніх заходів для належного сповіщення зазначених учасників справи.
Відповідно до ч. 4 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Згідно з п. 1 ч. 3 ст. 202 Господарського процесуального кодексу України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки. Саме до таких висновків прийшов ВС КГС у своїй постанові у справі № 911/1163/17 від 03.03.2018.
Враховуючи належне повідомлення позивача 1 та відповідачів про час, дату та місце судових засідань, а також враховуючи розумні строки розгляду справи, суд дійшов висновку про їх належне повідомлення та можливість розглянути справу за відсутності їх представника.
Матеріали справи свідчать про те, що судом було створено всім учасникам судового процесу належні та достатні умови для доведення ними своїх правових позицій, надання доказів, які, на думку учасників справи, є достатніми для обґрунтування своїх вимог та заперечень, та надано достатньо часу для підготовки до судового засідання тощо. 
Окрім того, судом було вжито всіх заходів, в межах визначених чинним законодавством повноважень, щодо всебічного, повного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи.
Щодо строку розгляду справи суд зауважує, що при здійсненні правосуддя суд має виходити з необхідності дотримання основних засад господарського судочинства, зазначених в ст. 2, 4 Господарського процесуального кодексу України стосовно забезпечення права сторін на розгляд справ у господарському суді після їх звернення до нього у встановленому порядку, гарантованому чинним законодавством та всебічно забезпечити дотримання справедливого, неупередженого та своєчасного вирішення судом спорів з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Відповідно до положень п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950 (надалі – Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. 
Також, відповідно до рішень Європейського суду з прав людини, що набули статусу остаточного, зокрема, "Крюков проти України", "Крат проти України", "Сокор проти України", "Кобченко проти України", "Шульга проти України", "Лагун проти України", "Буряк проти України", "ТОВ "ФПК "ГРОСС" проти України", "Гержик проти України" суду потрібно дотримуватись розумного строку для судового провадження.
Вказане узгоджується з рішенням Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі "Смірнов проти України", відповідно до якого в силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції.
При цьому, суди повинні забезпечувати безпеку учасників судового провадження, запобігти створенню перешкод для реалізації ними права на судовий захист та визначених законом процесуальних прав в умовах воєнного стану, коли реалізація учасниками справи своїх прав і обов`язків є суттєво ускладненою. Судовий захист є одним із найефективніших правових засобів захисту інтересів фізичних та юридичних осіб.
Право особи на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (пункт 35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії".
За приписами статті 8 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" від 23.02.2006, суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує цей принцип з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожній фізичній або юридичній особі гарантується право на розгляд судом упродовж розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, в якій вона є стороною.
Європейський суд з прав людини щодо критеріїв оцінки розумності строку розгляду справи визначився, що строк розгляду має формувати суд, який розглядає справу. Саме суддя має визначати тривалість вирішення спору, спираючись на здійснену ним оцінку "розумності строку" розгляду в кожній конкретній справі, враховуючи її складність, поведінку учасників процесу, можливість надання доказів тощо.
Поняття розумного строку не має чіткого визначення, проте розумним слід уважати строк, який необхідний для вирішення справи відповідно до вимог матеріального та процесуального законів.
ЄСПЛ щодо тлумачення положення "розумний строк" в рішенні у справі "Броуган (Brogan) та інші проти Сполученого Королівства" роз`яснив, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ, і було б неприродно встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків. Таким чином, у кожній справі виникає проблема оцінки розумності строку, яка залежить від певних обставин.
Окрім того, ЄСПЛ в вищенаведеному рішенні зазначив, що [..] очевидно, для кожної справи буде свій прийнятний строк, і встановлення кількісного обмеження, чинного для будь-якої ситуації, було б штучним. Суд неодноразово визнавав, що неможливо тлумачити поняття розумного строку як фіксовану кількість днів, тижнів тощо (рішення у справі "Штеґмюллер проти Авторії").
У справі "Bellet v. France" ЄСПЛ зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".
У своїй практиці Європейський суд неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 § 1 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання. Держави-учасниці користуються у цьому питанні певною свободою розсуду. Однак Суд повинен прийняти в останній інстанції рішення щодо дотримання вимог Конвенції; він повинен переконатись у тому, що право доступу до суду не обмежується таким чином чи такою мірою, що сама суть права буде зведена нанівець. 
Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях неодноразово вказував на те, що "при застосуванні процедурних правил, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який буде впливати на справедливість процедури, так і зайвої гнучкості, яка призведе до нівелювання процедурних вимог, встановлених законом" (див. рішення у справах "Walchli v. France" від 26.07.2007 та "ТОВ "Фріда" проти України" від 08.12.2016).
При цьому, російські війська постійно здійснюють масовані ракетні обстріли по об`єктам інфраструктури України і через це в багатьох містах України, зокрема, і у місті Одесі, де розташований Господарський суд Одеської області, періодично відсутнє електропостачання що в свою чергу безпосередньо впливає на нормальну роботу обладнання приміщень суду, зокрема, системи опалення. Поновлення постачання електроенергії та відновлення нормальної роботи системи опалення суду потребує додаткового часу. 
На підставі вищевикладеного, суд звертає увагу, що враховуючи наявність загрози, у зв`язку зі збройною агресією збоку РФ, на підставі чого введено в Україні воєнний стан, поточну обстановку, що склалася в місті Одесі, постійні повітряні тривоги, які впливають на виготовлення процесуальних документів, наявної беззаперечної та відкритої інформації щодо постійних обстрілів всієї країни, відсутність електроенергії та перебої у системі опалення у зв`язку з пошкодженням обладнання, після масованих ракетних обстрілів, з метою всебічного, повного, об`єктивного розгляду справи, задля забезпечення сторонам конституційного права на судовий захист, приймаючи до уваги наведені положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, задля ефективної реалізації сторонами своїх процесуальних прав, необхідності забезпечення реалізації процесуальних прав та обов`язків учасників справи, їх належного та безпечного доступу до правосуддя, суд був вимушений вийти за межі граничного процесуального строку розгляду даної справи, здійснивши її розгляд у розумний строк, застосувавши ст. ст. 2, 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 3 Конституції України та ст.ст. 2, 11 ГПК України.
З урахуванням викладеного, за об`єктивних обставин розгляд даної позовної заяви був здійснений судом без невиправданих зволікань настільки швидко, наскільки це було можливим за вказаних умов, у межах розумного строку в контексті положень ГПК України та Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Відповідно до ст.ст.209, 210 ГПК України судом були з`ясовані всі обставини, на які учасники справи посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, а також безпосередньо досліджені всі докази, наявні в матеріалах справи та їм надана відповідна оцінка.
06.07.2026 відповідно до ч.1 ст. 219 та ст. 240 ГПК України, в присутності Прокурора судом було проголошено скорочене судове рішення та повідомлено про дату складання повного тексту судового рішення.

4. Фактичні обставини справи, встановлені судом.
05.10.2018 КНП "Савранський центр ПМСД" в електронній системі публічних закупівель «Prozorro» були опубліковані відомості про проведення відкритих торгів - ДК 021:2015:45210000-2: Будівництво будівель (ідентифікатор закупівлі UA-2018-10-05-000623-a), відповідно до якого предметом закупівлі було "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області" з очікуваною вартістю 3 545 070,76 грн з ПДВ (https://prozorro.gov.ua/uk/tender/UA-2018-10-05-000623-a). 
Відповідно до реєстру отриманих тендерних пропозицій участь у вказаній закупівлі прийняли два суб`єкта господарювання: ТОВ "Укрмежбуд" з пропозицією 3 475 329,00 грн. та ПП "Мегаполіс-Л" з пропозицією 3 545 023,81 грн (т.с. 1, а.с. 138). 
За результатами проведення електронного аукціону переможцем процедури відкритих торгів ТОВ "Укрмежбуд" на підставі рішення тендерного комітету, оформленого протоколом № 1 від 29.10.2018 (т.с. 1, а.с. 136,137), було визначено переможцем, тендерна пропозиція з сумою 3 475 329,00 грн, якого відповідала кваліфікаційним критеріям, встановленим в тендерній документації замовника, у зв`язку із чим електронною системою закупівель 29.10.2018 було сформовано повідомлення про намір укласти договір про закупівлю (т.с. 1, а.с 139). 
За результатами проведених відкритих торгів, 14.11.2018 між КНП "Савранський центр ПМСД" (замовник) та ТОВ "Укрмежбуд" (підрядник) був укладений договір підряду № 67 (далі по тексту – Договір) (т.с. 1, а.с 54-61), відповідно до умов п.1.1 якого підрядник зобов`язався виконати роботи по об`єкту: Будівництво амбулаторії загальної практики – сімейної медицини в с. Бакша Савранського р-ну Одеської області (ДСТУ б Д.1.1-1:2013) (показник національного класифікатора України ДК 021:2015 "Єдиний закупівельний словник": 45210000-2 – Будівництво будівель), надалі по тексту (об`єкт) за переліком, обсягами робіт та використовуючи матеріали, наведені у додатку № 1 до Договору, який є невід`ємною його частиною, а також згідно проектно-кошторисної документації на виконання цих робіт, а замовник зобов`язався прийняти і оплатити такі роботи на умовах, визначених цим Договором.
Згідно з п.2.1. Договору підрядник зобов`язаний розпочати роботи за Договором протягом 3 (трьох) календарних днів з моменту отримання від замовника документів, передбачених п.4.1.3. Договору при умові отримання замовником права на виконання капітального будівництва в порядку встановленому законодавством України, завершити виконання робіт протягом строку дії Договору та згідно календарного графіку виконання робіт (додаток № 2).
Датою закінчення робіт вважається дата прийняття в експлуатацію закінченого об`єкта виконання робіт (п.2.3. договору).
Пунктом 2.4. Договору сторони погодили випадки, при настанні яких строки виконання робіт можуть бути змінені.
Пунктом 2.5. Договору визначено, що зміни щодо строків виконання робіт можуть вноситись у випадках, визначених у п.2.4. Договору з урахуванням вимог ч. 4 ст. 36 Закону України "Про публічні закупівлі" у формі, що й Договір, шляхом укладення додаткової угоди до нього.
Відповідно до п. 3.1 Договору його ціна (вартість) є твердою та складає 3 475 329,00 грн в тому числі ПДВ. При цьому фінансові зобов`язання беруться лише після надходження коштів на рахунок замовника. 
Відповідно до п.5.2. Договору здача-приймання виконаних робіт здійснюється сторонами за актом форми № КБ-2в "Акт приймання виконаних будівельних робіт" та довідкою форми № КБ-3 "Довідка про вартість виконаних будівельних робіт та витрати" протягом 5-ти робочих днів з моменту офіційного повідомлення замовника про готовність об`єкту до приймання.
Пунктом 5.3. Договору встановлено, що замовник зобов`язаний прийняти виконані підрядником роботи протягом 10-ти робочих днів з моменту подання їх до прийняття.
Пунктом 10.1. Договору встановлено, що він набуває чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 31.12.2018.
Відповідно до розділу 12 Договору визначені додатки до нього: Договірна ціна, локальні кошториси, відомість ресурсів, інші необхідні розрахунки, протокол погодження договірної ціни -Додаток № 1 (т.с.1, а.с 62,63,65); календарний графік виконання робіт - Додаток № 2 (т.с.1, а.с 66); план фінансування робіт - Додаток № 3 (т.с.1, а.с 67).
Додатковою угодою № 1 до Договору від 28.12.2018 сторони погодили продовження терміну його дії до 31.12.2019 (т.с.1, а.с 68).
Додатковою угодою № 2/67 до Договору сторони погодили зміну договірної ціни договору та визначили її у розмірі 2 432 730,30 грн в тому числі ПДВ та визначили що, фінансові зобов`язання беруться лише після надходження коштів на рахунок замовника, а також виклали Додатки № 2, 3 до Договору в новій редакції ( т.с. 1, а.с 69,70).
Додатковою угодою № 3/67 до Договору сторони погодили внести зміни до договірної ціни договору та визначили, що ціна договору є твердою та складає 4 070 776,34 грн в тому числі ПДВ; ціна цієї додаткової угоди складає 595 447,37 грн та виклали Додатки № 1 та № 3 до Договору в новій редакції ( т.с. 1, а.с 71-75).
На виконання умов Договору КНП "Савранський центр ПМСД" за виконані будівельні роботи сплатив ТОВ "Укрмежбуд" грошові кошти у загальній сумі 4 064 907,55 грн, що підтверджується платіжними дорученнями (т.с. 1, а.с. 76, 86, 93, 94). Отже договір № 121 виконаний сторонами у повному обсязі.
11.04.2023 адміністративною колегією Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України за результатами розгляду справи № 15-03/2020 було прийнято рішення № 65/9-р/к (т.с. 1, а.с 148-227), у п. 13 резолютивної частини якого ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" були визнані винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених, п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, які стосуються спотворення результатів торгів на закупівлю товарів: Будівництво амбулаторії практики- сімейної медицини в с. Бакша Савранського районі Одеської області (UA-2018-10-05-000623-а), проведених КНП "Савранський районний центр ПМСД"; за вчинене порушення законодавства про захист економічної конкуренції до ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" були застосовані адміністративні санкції у вигляді накладення штрафу у розмірі 68 000 грн на кожного (т.с. 1, а.с 226,227).
У листі за № 79 від 27.03.2024 КНП "Савранський центр ПМСД" повідомило Прокурора, що Бакшанська лабораторія ЗПСМ введена в експлуатацію у жовтні 2019 року, працює та виконує функції відповідно до призначення, а наміру про розірвання договору підряду № 67 від 14.11.2018 центр не має (т.с. 1, а.с 52).
Звертаючись із даним позовом прокурор зазначив, що оскаржуваний договір укладений за підсумками відкритих торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства, його моральним засадам за наявності умислу ТОВ "Укрмежбуд".
Прокурор вважає, що ТОВ "Укрмежбуд", маючи намір щодо отримання незаконного права на укладення оспорюваного договору з метою одержання прибутку, порушив інтереси держави та суспільства, а також інших учасників ринкових відносин, усвідомлюючи протиправність таких дій, їх суперечність інтересам держави і суспільства, прагнучі та свідомо допускаючи настання протиправних наслідків, протиправно прийняло участь у проведенні конкурентної процедури закупівлі, нівелювавши змагальність у ній, внаслідок чого отримало кошти місцевого бюджету, сплачені йому КНП "Савранський центр ПМСД" в сумі 4 064 907,55 грн.
Враховуючи наявність умислу лише у ТОВ "Укрмежбуд", як сторони оспорюваного договору, Прокурор вважає, що одержані ним грошові кошти за оспорюваним правочином повинні бути повернуті іншій стороні договору - КНП "Савранський центр ПМСД", а отримані центром за рішенням суду кошти, стягнуті в дохід держави.

5. Висновки Господарського суду за результатами вирішення спору.
Відповідно до ч.1 ст. 2 ГПК України завданням господарського судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів, пов`язаних із здійсненням господарської діяльності, та розгляд інших справ, віднесених до юрисдикції господарського суду, з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав і законних інтересів фізичних та юридичних осіб, держави.
Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб твердження позивача про порушення було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.
Отже, захисту підлягає наявне законне порушене право (інтерес) особи, яка є суб`єктом (носієм) порушених прав чи інтересів та звернулася за таким захистом до суду. Тому для того, щоб особі було надано судовий захист, суд встановлює, чи особа дійсно має порушене право (інтерес), і чи це право (інтерес) порушено відповідачем.
Частина 3, 4 ст. 53 ГПК України встановлює, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. Прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст.2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" є забезпечення кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України, право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.
Аналіз наведених норм дає змогу дійти висновку, що кожна особа має право на захист свого порушеного, невизнаного або оспорюваного права чи законного інтересу, який не суперечить загальним засадам чинного законодавства. Порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.
Предметом позову є безпосередньо матеріально-правова вимога позивача до відповідача, щодо якої особа звертається до суду за захистом своїх прав чи інтересів.
Спосіб захисту порушеного права обумовлюється нормою матеріального права, яка регулює ті чи інші правовідносини між сторонами спору, відтак Прокурор, формулюючи позовні вимоги, повинен відштовхуватись від тих наданих йому законом прав, які були об`єктивно порушені відповідачем, а позов повинен бути направлений на припинення цих правопорушень та на відновлення порушеного права.
Щодо наявності повноважень у Прокурора на представництво інтересів держави в особі Південного офісу Держаудитслужби, суд зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Тобто зазначене конституційне положення встановлює обов`язок органів державної влади та їх посадових осіб дотримуватись принципу законності при здійсненні своїх повноважень, що забезпечує здійснення державної влади за принципом її поділу.
Стаття 131-1 Конституції України передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Частини 3,5 ст. 53 ГПК України встановлюють, що у визначених законом випадках прокурор звертається до суду з позовною заявою, бере участь у розгляді справ за його позовами, а також може вступити за своєю ініціативою у справу, провадження у якій відкрито за позовом іншої особи, до початку розгляду справи по суті, подає апеляційну, касаційну скаргу, заяву про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами. У разі відкриття провадження за позовною заявою, поданою прокурором в інтересах держави в особі органу, уповноваженого здійснювати функції держави у спірних правовідносинах, зазначений орган набуває статусу позивача. У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі набуває статусу позивача.
У положеннях ч. 4 ст. 53 ГПК України визначено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує, в чому полягає порушення інтересів держави, необхідність їх захисту, визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах. Невиконання цих вимог має наслідком застосування положень, передбачених статтею 174 цього Кодексу.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України "Про прокуратуру" (в редакції на момент виникнення спірних правовідносин).
Відповідно до ч. 3 ст.23 Закону України "Про прокуратуру" прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави в разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що у випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права й обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції. Отже, поведінка органів, через які діє держава, розглядається як поведінка держави у відповідних, зокрема цивільних, правовідносинах. Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обов`язків, а наділені повноваженнями (компетенцією) представляти державу у відповідних правовідносинах (див. постанови ВП ВС від 18.03.2020 у справі №553/2759/18, від 06.07.2021 у справі №911/2169/20, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).
Велика Палата Верховного Суду також звертала увагу на те, що в судовому процесі держава бере участь у справі як сторона через її відповідний орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах (див. постанови від 27.02.2019 у справі № 761/3884/18, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 20.07.2022 у справі №910/5201/19, від 05.10.2022 у справах №923/199/21 та №922/1830/19).
Таким чином, під час розгляду справи в суді фактично стороною у спорі є держава, навіть якщо прокурор визначив стороною у справі певний орган (див. постанови ВП ВС від 26.06.2019 у справі №587/430/16-ц, від 23.11.2021 у справі №359/3373/16-ц, від 05.10.2022 у справах № 923/199/21 та №922/1830/19).
У постанові від 26.05.2020 у справі № 912/2385/18 ВП ВС дійшла висновків, що прокурор, звертаючись до суду з позовом, має обґрунтувати та довести підстави для представництва, однією з яких є бездіяльність компетентного органу.
Бездіяльність компетентного органу означає, що він знав або повинен був знати про порушення інтересів держави, але не звертався до суду з відповідним позовом у розумний строк.
Звертаючись до відповідного компетентного органу до подання позову в порядку, передбаченому статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", прокурор фактично надає йому можливість відреагувати на стверджуване порушення інтересів держави, зокрема, шляхом призначення перевірки фактів порушення законодавства, виявлених прокурором, вчинення дій для виправлення ситуації, а саме подання позову або аргументованого повідомлення прокурора про відсутність такого порушення.
Водночас невжиття компетентним органом жодних заходів протягом розумного строку після того, як цьому органу стало відомо або повинно було стати відомо про можливе порушення інтересів держави, має кваліфікуватися як бездіяльність відповідного органу. Розумність строку визначається судом з урахуванням того, чи потребували інтереси держави невідкладного захисту (зокрема, через закінчення перебігу позовної давності чи можливість подальшого відчуження майна, яке незаконно вибуло із власності держави), а також таких чинників, як: значимість порушення інтересів держави, можливість настання невідворотних негативних наслідків через бездіяльність компетентного органу, наявність об`єктивних причин, що перешкоджали такому зверненню, тощо.
Отже, прокурору достатньо дотриматися порядку, передбаченого статтею 23 Закону України "Про прокуратуру", і якщо компетентний орган протягом розумного строку після отримання повідомлення самостійно не звернувся до суду з позовом в інтересах держави, то це є достатнім аргументом для підтвердження його бездіяльності. Якщо прокурору відомо про причини такого не звернення, він обов`язково повинен зазначити їх в обґрунтуванні підстав для представництва, яке міститься в позові, але якщо з відповіді компетентного органу на звернення прокурора такі причини з`ясувати неможливо чи такої відповіді взагалі не отримано, то це не є підставою вважати звернення прокурора необґрунтованим.
Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 7 Закону України "Про публічні закупівлі" центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, здійснює контроль у сфері публічних закупівель у межах своїх повноважень, визначених Конституцією та законами України.
Приписами ч. 1 ст. 8 вище наведеного Закону встановлено, що моніторинг закупівель здійснюють центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю, та його міжрегіональні територіальні органи.
Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" здійснення державного фінансового контролю забезпечує центральний орган виконавчої влади, уповноважений Кабінетом Міністрів України на реалізацію державної політики у сфері державного фінансового контролю.
Частиною 1 ст. 2 Закону України "Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні" встановлено, що головними завданнями органу державного фінансового контролю серед інших є здійснення державного фінансового контролю за використанням і збереженням державних фінансових ресурсів, ефективним використанням коштів, дотриманням законодавства про закупівлі.
При цьому, на підставі п. п. 8, 10 ч. 1 ст. 10 зазначеного Закону органу державного фінансового контролю надається право, зокрема, порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених із порушенням законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства; звертатися до суду в інтересах держави, якщо підконтрольною установою не забезпечено виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Відповідно до п. 1 "Положення про Державну аудиторську службу України", затвердженого постановою КМУ №43 від 03.02.2016 (надалі – Положення № 43) Держаудитслужба є центральним органом виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері державного фінансового контролю.
Підпунктами 1, 3 п. 3 Положення № 43 основними завданнями Держаудитслужби є реалізація державної політики у сфері державного фінансового контролю; здійснення державного фінансового контролю, спрямованого на оцінку ефективного, законного, цільового, результативного використання та збереження державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів (.
У абзацах 1, 3 п.п. 9 п. 4 Положення№ 43 зазначено, що Держаудитслужба відповідно до покладених на неї завдань вживає в установленому порядку заходів до усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства, а саме: звертається до суду в інтересах держави у разі незабезпечення виконання вимог щодо усунення виявлених під час здійснення державного фінансового контролю порушень законодавства з питань збереження і використання активів.
Згідно з п.п. 20 п. 6 Положення № 43 Держаудитслужба для виконання покладених на неї завдань має право порушувати перед відповідними державними органами питання про визнання недійсними договорів, укладених з порушеннями законодавства, у судовому порядку стягувати у дохід держави кошти, отримані підконтрольними установами за незаконними договорами, без установлених законом підстав та з порушенням законодавства.
Таким чином, саме Держаудитслужба наділена повноваженнями щодо здійснення заходів державного фінансового контролю з метою ефективного, законного, результативного використання державних фінансових ресурсів, досягнення економії бюджетних коштів, у тому числі у сфері здійснення публічних закупівель.
Постановою КМУ № 266 від 06.04.2016 "Про утворення міжрегіональних територіальних органів Державної аудиторської служби" затверджено перелік міжрегіональних територіальних органів Держаудитслужби, відповідно до п. 1 якої міжрегіональні територіальні органи Держаудитслужби за переліком згідно з додатком 1 утворюються як юридичні особи публічного права.
На території Одеської області повноваження здійснює Південний офіс Держаудитслужби, який і є органом, уповноваженим державою на здійснення відповідних функцій у цих спірних правовідносинах.
Щодо визначення позивачем у справі за позовом Прокурора в інтересах держави в особі Держаудитслужби суд ураховує висновки ВП ВС, викладені у постанові від 12.03.2018 у справі №826/9672/17, відповідно до яких орган державного фінансового контролю здійснює державний фінансовий контроль за використанням коштів державного та місцевих бюджетів, і в разі виявлення порушень законодавства має право пред`явити обов`язкові до виконання вимоги щодо усунення таких правопорушень. З урахуванням наведеного, Держаудитслужба є належним органом, уповноваженим державою здійснювати відповідні функції щодо реалізації державної політики у сфері закупівель.
Аналогічний висновок у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №911/1497/18, від 20.07.2021 у справі №904/5598/18.
Як встановлено судом, 12.03.2024 Любашівською окружною прокуратурою на адресу Південного офісу Держаудитслужби був направлений лист за № 60-910ВИХ-24 (т.с.1, а.с. 229-233), в якому було повідомлено про виявлені порушення антиконкурентного законодавства під час проведення закупівлі (ідентифікатор закупівлі UA-2018-10-05-000623-а) "Будівництво амбулаторії загальної практики - сімейної медицини в с. Бакша Савранського району Одеської області", внаслідок якої між КНП "Савранський центр ПМСД" та ТОВ "Укрмежбуд" був укладений договір підряду № 67 від 14.11.2018 по виконанню робіт: "Будівництво амбулаторії загальної практики – сімейної медицини в с. Бакша Одеської області (ДСТУ б Д.1.1-1:2013): 45210000-2 – Будівництво будівель), який суперечить інтересам держави та суспільства, у зв`язку із чим Прокурор вимагав надати інформацію про вжиті чи заплановані заходи державного фінансового контролю, під час яких здійснювалося (планується здійснювати) дослідження викладених обставин за закупівлею UA-2021-04-22-003766-с, та повідомити щодо вжитих заходів визнання недійсним договору, укладеного за результатами вищезазначеної закупівлі, як такої що суперечить інтересам держави з умислу однієї сторони, застосування наслідків такої недійсності правочину або наміри вжиття таких заходів.
Як вбачається з листа № 151515-17/1655-2024 від 11.04.2024 (т.с. 1, а.с 234-236), Південний офіс ДАС повідомив Прокурора про те, що заходи державного фінансового контролю, визначені ст. 5 Закону України "Про основні засади фінансового контролю в Україні" щодо дотримання вимог законодавства у сфері публічних закупівель при здійсненні закупівлі, проведеної КНП "Савранський центр ПМСД" (UA-2018-10-05-000623-а) не проводилися.
Враховуючи викладене, унаслідок невжиття Південним офісом ДАС належних заходів протягом розумного строку після того, як йому стало відомо про можливе порушення інтересів держави, свідчить про їх бездіяльність, а тому 06.06.2024 Любашівською окружною прокуратурою на адресу Південного офісу Держаудитслужби було направлено повідомлення в порядку статті 23 Закону України "Про прокуратуру" за № 60-2028ВИХ-24 (т.с.1, а.с. 242), в якому зазначено, що прокуратурою підготовлено відповідну позовну заяву для захисту інтересів держави в особі Південного офісу ДАС, яку найближчим часом буде скеровано до Господарського суду Одеської області.
Отже, суд вважає, що за наведених обставин, прокурор правомірно звернувся з позовом до суду в інтересах держави в особі позивача.
Щодо заявлених прокурором позовних вимог суд зазначає таке.
Як вбачається з матеріалів справи, в якості обґрунтування заявленого позову прокурор посилається на невідповідність оспорюваного договору чи приписам законодавства, чинного на час його укладення.
Відповідно до ч.3 ст.228 Цивільного кодексу України у разі недодержання вимоги щодо відповідності правочину інтересам держави і суспільства, його моральним засадам такий правочин може бути визнаний недійсним. Якщо визнаний судом недійсний правочин було вчинено з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства, то при наявності умислу у обох сторін - в разі виконання правочину обома сторонами - в дохід держави за рішенням суду стягується все одержане ними за угодою, а в разі виконання правочину однією стороною з іншої сторони за рішенням суду стягується в дохід держави все одержане нею і все належне - з неї першій стороні на відшкодування одержаного. При наявності умислу лише у однієї із сторін все одержане нею за правочином повинно бути повернуто іншій стороні, а одержане останньою або належне їй на відшкодування виконаного за рішенням суду стягується в дохід держави (аналогічна за змістом норма містилася у ч.1 ст.208 Господарського кодексу України, яка була чинною у період існування спірних відносин).
Верховний Суд у складі суддів Об`єднаної палати КГС у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зазначив, що стягнення всього отриманого за недійсним правочином у дохід держави є конфіскацією, яка за своєю правовою природою не є цивільно-правовим інститутом. У первісній редакції Цивільного кодексу України, який набув чинності 01.01.2004, такої норми не існувало. Однак Законом "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Податкового кодексу України" від 02.12.2010 ст.228 була доповнена ч.3, присвяченою недійсності правочинів, що не відповідають інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Щодо конфіскаційного характеру санкцій, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України неодноразово висловлювався ще Верховний Суд України, а після 2017 року - і Верховний Суд у своїх постановах від 20.06.2018 у справі №802/470/17-а, від 16.10.2019 у справі №2а-1670/8497/11, від 25.07.2023 у справі №160/14095/21 від 13.11.2024 у справі №911/934/23).
Наслідки, передбачені реченнями 2-3 ч.3 ст.228 ЦК України, не спрямовані на поновлення майнової сфери постраждалого учасника цивільно-правових правовідносин. Передбачені законом санкції мають за мету покарати осіб, які вчинили заборонений законодавством правочин. Це єдина норма Цивільного кодексу України, яка містить каральні заходи (санкції).
За загальним правилом правовим наслідком недійсності правочинів є повернення сторін в стан, що передував укладенню правочину (абз.2 ч.1 ст.216 ЦК України). Такий правовий наслідок спрямований на те, аби нівелювати все, що відбулося і зробити його юридично незначущим.
Супроводжувальним правовим наслідком недійсності правочину є можливість відшкодування винною стороною правочину збитків та моральної шкоди, завданої другій стороні правочину. Такий правовий наслідок спрямований на те, аби досягти компенсації понесених такою стороною втрат, тобто є проявом дії компенсаційних засад цивільного права.
Оскільки відшкодування збитків та моральної шкоди є видом цивільно-правової відповідальності, їх стягнення відбувається на користь приватної особи, в її інтересах і саме задля неї.
Частиною 3 ст.228 Цивільного кодексу України передбачаються зовсім інші правові наслідки:
- які спрямовані не на позначене вище, а на реакцію з боку держави на правопорушення сторони/сторін правочину;
- ініціатором цих правових наслідків є держава, а не сторона правочину;
- ці правові наслідки встановлені в публічних інтересах (як їх розуміє держава), а не в приватноправових;
- наслідки полягають не у відновленні становища, що існувало до вчинення правочину, а на вилучення майна;
- ці правові наслідки не можна розцінювати як відшкодування збитків.
Такі правові наслідки не можна віднести до компенсаційних, адже вони є сутнісно іншими і являють собою різновид конфіскації майна державою.
Вирішуючи питання щодо застосування ч.3 ст.228 ЦК України суд має враховувати що санкції, передбачені ч.3 ст.228 ЦК України, ч.1 ст.208 ГК України є не компенсаційними, а конфіскаційними санкціями, які передбачають стягнення усього отриманого за правочином на користь держави. Ці санкції спрямовані не на відновлення правового стану, який існував до порушення, а на покарання осіб, які порушили законодавчу заборону вчиняти правочин, який не відповідає інтересам держави і суспільства.
Конфіскація без вироку суду (Non-Conviction Based Confiscation – NCBC) розглядається ЄСПЛ як втручання у право власності, захищене ст.1 Першого протоколу до Конвенції.
Застосування наслідків, передбачених ч.3 ст.228 ЦК України є втручанням держави у право власності приватних осіб. Тому підлягає застосуванню ст.1 Першого протоколу до Конвенції. Відповідно до зазначеної статті кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.
Відповідно до усталеної практики ЄСПЛ критеріями сумісності заходу втручання у право на мирне володіння майном із гарантіями ст.1 Першого протоколу до Конвенції є те, чи ґрунтувалося таке втручання на національному законі, чи переслідувало легітимну мету, що випливає зі змісту вказаної статті, а також, чи є відповідний захід пропорційним легітимній меті втручання у право:
- втручання держави у право власності повинно мати нормативну основу у національному законодавстві, яке є доступним для заінтересованих осіб, чітким, а наслідки його застосування – передбачуваними;
- якщо можливість втручання у право власності передбачена законом, Конвенція надає державам свободу розсуду щодо визначення легітимної мети такого втручання: або з метою контролю за користуванням майном відповідно до загальних інтересів, або для забезпечення сплати податків, інших зборів або штрафів;
- втручання у право власності, навіть якщо воно здійснюється згідно із законом і з легітимною метою, буде розглядатися як порушення ст.1 Першого протоколу до Конвенції, якщо не буде встановлений справедливий баланс між інтересами суспільства, пов`язаними з цим втручанням, й інтересами особи, яка зазнає втручання в її право власності. Отже, має існувати розумне співвідношення (пропорційність) між метою, досягнення якої передбачається, та засобами, які використовуються для її досягнення."
Щодо позовної вимоги про визнання оспорюваного договору недійсним та застосування ч.3 ст.228 ЦК України, суд зазначає наступне.
Для застосування приписів ч.3 ст.228 ЦК України прокурор у цій справі мав довести, що сам правочин за своєю суттю є протиправним, спрямованим на порушення інтересів держави та суспільства. Проте, прокурор цього не доводив, стверджував про порушення правил конкуренції, які мали місце під час проведення закупівлі. 
Суд звертає увагу на те, що антиконкурентна поведінка спрямована на спотворення конкуренції між учасниками торгів, але не завжди має за мету завдати шкоди державі чи підривати її інтереси. Тому така поведінка сама по собі не трансформує правочин у такий, що суперечить інтересам держави та суспільства у значенні ч.3 ст.228 ЦК України.
В той же час у підставах заявленого позову прокурор не зазначав про те, що внаслідок укладення правочину держава понесла майнову шкоду, переплатила кошти або отримала товар/роботу неналежної якості. За цих умов відсутній причинно-наслідковий зв`язок між порушенням конкуренції та погіршенню майнового становища держави, що виключає можливість кваліфікації правочину як такого, що вчинений з метою, що завідомо суперечить інтересам держави і суспільства.
У справі "Kurban v. Turkey" ЄСПЛ звернув увагу на норми Директиви Європейського Союзу 2014/24/ЄС яка встановлює загальні правила, що застосовуються до укладення державних контрактів на закупівлю. Директива містить правила щодо обов`язкових та факультативних підстав для виключення економічного оператора з участі у процедурі закупівлі. В Директиві вказано, що державні контракти не повинні укладатися з економічними операторами, які брали участь у злочинній організації або були визнані винними у корупції, шахрайстві на шкоду фінансовим інтересам Союзу, терористичних злочинах, відмиванні грошей або фінансуванні тероризму (п.100 преамбули). Замовникам слід надати можливість виключати економічних операторів, які виявилися ненадійними, наприклад, через серйозні порушення, такі як порушення правил конкуренції (п.101 преамбули). Отже, порушення правил конкуренції віднесено Директивою до факультативних підстав виключення економічного оператора (на розсуд замовника закупівлі).
Також у цій справі ЄСПЛ вказав, що конфіскація без вироку суду (втрата завдатку, права виконувати договір та отримати оплату за вже виконані роботи, тобто права на покриття вже понесених витрат) є непропорційною у разі визнання недійсним договору, навіть укладеного з порушенням тендерної процедури (особою, яка не мала права брати участь у публічних закупівлях).
ЄСПЛ вказав, що навіть якщо розірвання договору було необхідним і неминучим, принцип справедливого балансу вимагав би принаймні застосування менш суворого заходу, що полегшив би фінансове навантаження на заявника, такого як повернення його гарантії та відшкодування частини або всіх його витрат.
Виходячи з вище зазначеного суд вважає, що враховуючи конфіскаційний характер санкції, передбаченої ч.3 ст.228 ЦК України, який суд не може змінити, як і зменшити розмір, ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
З урахуванням правових висновків, викладених у постанові ОП КГС ВС від 19.12.2025 у справі №922/3456/23, суд зазначає про невідповідність норми ч.3 ст.228 ЦК України загальним засадам цивільного законодавства, її каральний характер, притаманний нормам саме публічного, а не приватного права, а також на суттєві логічні невідповідності приписів частин 1, 2 ст.228 ЦК України, які встановлюють що нікчемним є правочин який суперечить публічному порядку, але як наслідок передбачають більш м`які наслідки - двосторонню реституцію та ч.3 цієї статті, яка щодо оспорюваного правочину (який порівняно з нікчемним є не очевидно недійсним і відтак має меншу суспільну небезпеку) встановлює у якості наслідків набагато жорсткішу санкцію - стягнення з винної сторони (сторін) майна на користь держави.
Верховний Суд у постанові від 19.12.2025 у справі № 922/3456/23 зауважив, що при визначенні підстав для застосування ч.3 ст.228 ЦК України, яка містить санкцію конфіскаційного характеру, не властиву нормам цивільного законодавства, і яка несе в собі високі ризики втручання держави в право власності приватних осіб, суд має враховувати критерії, визначені ЄСПЛ, щодо пропорційності покарання (конфіскації без вироку суду) та можливості обрання менш обтяжливого заходу для винної сторони правочину (двосторонньої реституції, стягнення збитків, штрафу тощо).
Ця стаття може застосовуватися у виключних випадках порушення інтересів держави та суспільства, які, зокрема, можуть мати місце при вчинені особою кримінального злочину (тобто, за наявності обвинувального вироку суду, що набрав законної сили), або дій, якими державі та суспільству завдані значні збитки, а винна особа відповідно незаконно, безпідставно збагатилася (на суму, співставну із вартістю того, що стягується на користь держави, для дотримання принципу пропорційності втручання). Ця норма не може бути застосована у випадку порушення суб`єктом господарювання будь-яких норм чинного законодавства, яке регулює господарську діяльність, зокрема законодавства про захист конкуренції.
В свою чергу, у цій справі Прокурор обґрунтовує свої вимоги порушенням ТОВ "Укрмежбуд" законодавства про захист економічної конкуренції у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, що стосуються спотворення результатів проведених КНП "Савранський центр ПМСД" відкритих торгів із закупівлі будівельних робіт, не сумісне з основними засадами цивільного законодавства, оскільки є проявом недобросовісної поведінки учасника цивільних відносин, призводить до порушення ним меж здійснення його цивільних прав, порушує принцип добросовісної конкуренції серед учасників, який установлено Законом України "Про публічні закупівлі", нівелює мету проведення конкурентної процедури закупівлі та загалом негативно впливає на економічні процеси у державі та суспільстві суперечить інтересам держави та суспільства, оскільки порушує правові та економічні засади функціонування вказаної сфери суспільних відносин, не сприяє, а навпаки, обмежує розвиток конкуренції у державі.
За ствердженням Прокурора, оскаржуваний договір підряду № 67 від 14.11.2018, який укладений за підсумками проведення публічних торгів, результати яких спотворено антиконкурентними узгодженими діями всіх його учасників, підлягає визнанню недійсним на підставі ст. 203, 215, 228 ЦК України, як такий, що завідомо суперечить інтересам держави та суспільства за наявності умислу ТОВ "Укрмежбуд".
Разом з тим, наявні матеріали справи не містять, а Прокурором, у встановленому процесуальним законом порядку, не надано належних та допустимих доказів на підтвердження завдання державі збитків через укладення оспорюваного договору підряду. 
При цьому, суд звертає увагу на те, що учасники відкритих торгів, зокрема, відповідач 2, були притягнуті до відповідальності за вчинення антиконкурентних узгоджених дій під час підготовки та участі у процедурі закупівлі за державні кошти на торгах, що підтверджується наявністю рішення адміністративної колегії Південного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України від 11.04.2023 № 65/09-р/к, яким ТОВ "Укрмежбуд" та ПП "МЕГАПОЛІС-Л" були визнані винними у вчиненні порушень законодавства про захист економічної конкуренції, передбачених, п.п. 4 ч. 2 ст. 6, п. 1 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді спотворення результатів торгів (тендерів) при участі у процедурі закупівлі з ідентифікатором UA-2018-10-05-000623-а та на них накладено штрафи у розмірі 68 000 грн на кожного.
Однак, на переконання суду, сам по собі факт вчинення стороною правочину порушення антиконкурентного законодавства під час підготовки та участі у процедурі закупівлі за державні кошти у вигляді антиконкурентних узгоджених дій, не є беззаперечним та достатнім доказом завдання ТОВ "Укрмежбуд" збитків державі, незаконного збагачення (при тому, що договір підряду № 67 від 14.11.2018 виконаний в повному обсязі та без зауважень замовника), а отже відсутні підстави для застосування до спірного правочину приписів ч.3 ст.228 ЦК України.
Суд також зауважує, що Прокурор у позові стверджував про те, що через порушення законодавства про захист конкуренції постраждали інтереси держави, зокрема враховуючи, що закупівлю товарів проводив КНП "Савранський центр ПМСД", то при спотворенні результатів торгів постраждалою є держава через привласнення коштів такого закладу. Прокурор у позові просив стягнути кошти в дохід держави (до державного бюджету) після повернення таких коштів замовнику будівництва, що суперечить здоровому глузду і у сукупності з негативними майновими наслідками для підприємства є очевидно непропорційним втручанням в право власності Комунального закладу.
ЄСПЛ неодноразово звертав увагу на важливість дотримання принципу пропорційності втручання і щодо добросовісного власника майна.
З урахуванням зазначеного, суд вважає, що за умови застосування відповідних приписів ч.3 ст.228 ЦК України, відбувається непропорційне втручання в право власності добросовісного учасника, виходячи з того, що добросовісна сторона все одно втрачає очікуваний результат угоди. Вона витратила час, ресурси, можливо зазнала упущеної вигоди і зрештою залишиться ні з чим (лише зі своїм початковим майном/грошима). Якщо правочин був вигідним для неї, позбавлення майна чи прибутку може відчуватися як покарання, хоча умислу з її боку не було, а також що конфіскація майна добросовісної сторони (того, що вона отримала від іншого учасника) означає, що держава вилучає майно у особи, яка не вчинила свідомого порушення. Отже, такий крок потребує дуже переконливого обґрунтування прокурором наявності публічного інтересу.
ЄСПЛ у подібних справах перевіряє, чи не було можливості обмежитися менш суворими заходами щодо невинної особи (справа "Air Canada v. the United Kingdom").
На переконання суду, у даному випадку встановлене порушення конкурентного законодавства вже отримало належну правову оцінку у вигляді застосування санкцій Антимонопольним комітетом України, у вигляді накладення штрафу на відповідача 2.
Як свідчать матеріали справи та не заперечується її учасниками, оспорюваний договір виконано в повному обсязі, замовником прийняті надані виконавцем послуги та оплачені повністю.
В свою чергу, прокурор не надав належних та допустимих доказів наявності на ринку на час проведення спірної закупівлі більш вигідних для замовника цінових пропозицій, доказів того, що надані послуги за спірним договором були виконані за завищеними цінами або того, що аналогічні послуги могли бути надані з використанням менших ресурсів, а також доказів невідповідності кількості, вартості або якості виконаних будівельних робіт ТОВ "Укрмежбуд" умовам договору підряду № 67 від 14.11.2018, не надав доказів наявності та розміру завданих замовнику будівництва або державі збитків, наявності інших порушень при виконанні умов оспорюваного договору. 
При цьому суд враховує те, що Прокурор у позові не посилався на ці обставини та на те, що внаслідок укладення спірного договору держава зазнала майнової шкоди або переплатила кошти.
Отже суд наголошує, що відповідно до встановленого прецедентного права Європейського суду з прав людини, втручання в право власності, гарантоване ст.1 Першого протоколу Конвенції з прав людини і основоположних свобод має підтримувати "справедливий баланс" між загальними інтересами суспільства та вимогами фундаментальних прав окремої особи. Намагання забезпечити цей баланс відображено у структурі статті 1 в цілому, включаючи другий пункт. Тому мають бути витримані розумні пропорції між використаними засобами і досягнутими цілями. Більш того, в інших сферах соціальної, фінансової та економічної політики національні органи користуються певною свободою самостійного оцінювання під час імплементації законів, що регулюють власність та договірні відносини (див. “Федоренко проти України” mutatis mutandis, AGOSI v. The United Kingdom, рішення від 24 жовтня 1986 року, серія А, N 108, п. 52).
Таким чином, застосовуючи практику ЄСПЛ, національні суди повинні впевнитись, чи є втручання держави у власність особи, права якої захищаються Конституцією України та Конвенцією, пропорційними. 
Під час розгляду цієї справи суд дійшов висновку, що застосування ч.3 ст. 228 ЦК України до спірних правовідносин створює підстави для непропорційного втручання держави в право власності відповідачів, що суперечить приписам Першого протоколу до Конвенції. 
Водночас, суд вважає, що визнання недійсним спірного договору та стягнення з відповідача 2 коштів, які були отримані ним на виконання зазначеного договору, порушує справедливий баланс між інтересами держави та учасниками договору підряду № 67 від 14.11.2018.
У цій справі, Прокурор для дотримання принципу пропорційності просив стягнути з добросовісної сторони - КНП "Савранський центр ПМСД" не майно, отримане за оспорюваним правочином, а грошові кошти, після того, як вони будуть стягнуті з ТОВ "Укрмежбуд" на користь центру.
Разом з тим, застосування у цій справі ч.3 ст.228 ЦК України всупереч її прямим приписам свідчило би про перекладення тягаря відповідальності на невинну сторону – Комунальне підприємство, стягнення грошових коштів без отримання ним коштів від винної сторони.
Суд зазначає, що застосування ч.3 ст.228 ЦК України до спірних правовідносин призвело б до порушення визначеного у рішеннях ЄСПЛ принципу пропорційності втручання держави в мирне володіння майном (ст.1 Протоколу першого до Конвенції) як щодо відповідача 2, так і щодо добросовісної сторони правочину – відповідача 1.
Відповідно до статей 73, 74 Господарського процесуального кодексу України доказами у справі є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність чи відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.
Згідно зі ст. 76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 ГПК України передбачено, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
У відповідності до ст. 78 ГПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
Відповідно до приписів ст.79 ГПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Зазначені вище норми процесуального закону спрямовані на реалізацію статті 13 ГПК України. 
Згідно з положеннями цієї статті судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Статтею 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" встановлено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Серявін та інші проти України" вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі "Суомінен проти Фінляндії"). 
Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі "Гірвісаарі проти Фінляндії").
З урахуванням висновків, до яких дійшов суд при вирішенні даного спору, суду не вбачається за необхідне надавати правову оцінку кожному із доводів та аргументів, наведених Прокурором у своїх заявах по суті спору та письмових поясненнях, оскільки вони спростовуються наявними у матеріалах справи доказами та висновками ОП КГС ВС, викладеними у постанові від 19.12.2025 по справі № 922/3456/23 і оскільки їх оцінка не може мати наслідком спростування висновків, до яких дійшов суд під час вирішення даного спору.
Відповідно до ст. 86 ГПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Оцінивши подані учасниками справи аргументи та докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог Прокурора про визнання недійсним договору підряду № 67 від 14.11.2018, укладеного між КНП "Савранський центр ПМСД" та ТОВ "Укрмежбуд".
Приймаючи до уваги, що судом відмовлено у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору підряду № 67 від 14.11.2018, суд вважає, що також відсутні підстави для задоволення позовних вимог Прокурора про стягнення з ТОВ "Укрмежбуд" на користь КНП "Савранський центр ПМСД" грошових коштів у розмірі 4 064 907,55 грн, а з КНП "Савранський центр ПМСД", одержані ним за рішенням суду 4 064 907,55 грн стягнути в дохід держави.
Відповідно до приписів ст.129 ГПК України витрати по сплаті судового збору у цій справі слід покласти на Любашівську окружну прокуратуру.
Статтею 3 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що судочинство в господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду (статті 136 Господарського процесуального України).
З огляду на приписи статті 136 ГПК України забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача. Скасування заходів забезпечення позову допускається у випадку, коли потреба у забезпеченні позову з тих чи інших причин відпала або змінились певні обставини, що спричинили застосування заходів забезпечення позову, або забезпечення позову перешкоджає належному виконанню судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 145 Господарського процесуального кодексу України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.
Отже, господарський суд, має право скасувати заходи забезпечення позову, якщо такі заходи вичерпали свою дію чи потреба у їх збереженні відпала.
Положеннями частин 9 та 10 статті 145 ГПК України визначено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову. В такому разі заходи забезпечення позову зберігають свою дію до набрання законної сили відповідним рішенням або ухвалою суду.
За таких обставин, судом встановлено, що наявні підстави для скасування заходів забезпечення позову, необхідність яких пов`язується законом із наявністю господарського спору та забезпечувальним характером заборон саме на час розгляду справи і набранням рішенням законної сили. Існування заходів забезпечення позову за відсутності правових підстав в подальшому суперечить принципам господарського судочинства.
Враховуючи, що судом у даній справі відмовлено у задоволенні заявлених Керівником Любашівської окружної прокуратури Одеської області в інтересах держави в особі Південного офісу Держаудитслужби позовних вимог, заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2024 підлягають скасуванню.
Керуючись ст.ст. 2, 13, 76, 79, 86, 129, 202, 233, 237-240 Господарського процесуального кодексу України, суд -
ВИРІШИВ:

1. У задоволенні позову – відмовити.
2. Скасувати заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Господарського суду Одеської області від 03.07.2024 у справі № 916/2931/24, а саме арешт, накладений на грошові кошти Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд» (вул. Пішонівська, № 20/1, кв. 40, м. Одеса, 65000, код ЄДРПОУ 33313546), які знаходяться в банківських установах на всіх рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Укрмежбуд», інформація про які виявлена в процесі виконання ухвали суду про забезпечення позову, в межах суми позову 4 064 907,55 грн.
3. Судові витрати по справі № 916/2931/24 покласти на Любашівську окружну прокуратуру Одеської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до ст.241 ГПК України.
Повне рішення складено 16 липня 2026 р.

Суддя О.В. Цісельський