П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
————————————————————————
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

09 липня 2026 р.	м. Одеса	Справа № 420/31966/25	

Перша інстанція: суддя Танцюра К.О.,
повний текст судового рішення
складено 04.12.2025, м. Одеса

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів:
судді-доповідача Голуб В.А.,
суддів: Осіпова Ю.В., Скрипченка В.О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі № 420/31966/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу,

В С Т А Н О В И В:

До Одеського окружного адміністративного суду надійшов адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення з ОСОБА_1 суми заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості - 634 581, 70 грн., на бюджетний рахунок - UА298999980314070512000015744, банк отримувача Казначейство України (ЕАП), код ЄДРПОУ: 37607526, отримувач коштів ГУК в Од.обл./м.Одеса/18010300.
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року суд задовольнив адміністративний позов Головного управління ДПС в Одеській області. Стягнув з ОСОБА_1 суму заборгованості по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості, у розмірі 634 581, 70 грн.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу. Апелянтка вказала, що в рамках розгляду даної справи поза увагою суду першої інстанції залишилась та важлива обставина, що рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 17.09.2021 по справі № 523/5906/19 позовні вимоги Міністерства інфраструктури України до ОСОБА_1 , приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Зілковської Катерини Леонідівни, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: громадська організація «Причал № 193 «Ярмарочна», Державне підприємство «Одеський морський торговельний порт», про витребування з незаконного володіння нерухомого майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень були задоволені у повному обсязі. Витребувано з володіння ОСОБА_1 на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 48/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, що складаються з боксу № 9 в літ. «М» у складі приміщень: І поверх – 15–веранда площею 7,9 кв.м, 16 основне, площею 7,8 кв.м, загальною площею – 15,7 кв.м, основною площею – 7,8 кв.м, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2016 року з індексом № 29260550, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною. Витребувано з володіння ОСОБА_1 (інн. НОМЕР_1 ) на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 49/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, розташованих за адресою: АДРЕСА_1 , на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки:5110137600:35:012:0006, що складається з боксу № 10 у літ. «М» у складі приміщень: І поверх – 13–веранда площею 7,9 кв.м, 14 основне, площею 8,1 кв.м, загальною площею – 16,0 кв.м, основною площею – 8,1 кв.м, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 квітня 2016 року з індексом № 29301013, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною. 
Отже апелянтка зауважує, що вона не є платником податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, оскільки не є власником чи користувачем об`єкта нерухомого майна. Крім того відповідачка звернула увагу, що їй належав не весь об`єкт нерухомого майна – нежитлові будівлі спортивно-човнової станції Причалу № 193 загальною площею 3 293, 3 м2., а лише частка.
З огляду на вказане, відповідачка просить суд задовольнити апеляційну скаргу, скасувати рішення суду та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову.
Позивачем надано відзив на апеляційну скаргу, у якому представник податкового органу зазначив, що платнику надано право звернутися з письмовою заявою до контролюючого органу для проведення звірки даних щодо об`єктів житлової та/або нежитлової нерухомості, в тому числі їх часток, що перебувають у власності платника податку, та у разі виявлення розбіжностей між даними контролюючих органів та даними, підтвердженими платником податку на підставі оригіналів відповідних документів, зокрема документів на право власності, контролюючий орган за місцем проживання (реєстрації) платника податку проводить перерахунок суми податку і надсилає (вручає) йому нове податкове повідомлення-рішення. Але з відповідною заявою ОСОБА_1 до контролюючого органу не зверталась. З урахування зазначеного, Головне управління ДПС в Одеській області вважає апеляційну скаргу ОСОБА_1 повністю необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.
Справу розглянуто судом апеляційної інстанції в порядку письмового провадження на підставі ч. 1 ст. 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційної скарги, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку як платник податків у Головному управлінні ДПС в Одеській області.
За ОСОБА_1 рахується заборгованість по податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, сплачений фізичними особами, які є власниками об`єктів нежитлової нерухомості у розмірі 634 581, 70 грн. 
Вказана заборгованість виникла на підставі податкових повідомлень-рішень, за платежем «податок на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки» :
- № 0038066-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 214 064, 50 грн. (основний платіж) (2022 рік);
- № 0038070-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 197 598, 00 грн. (основний платіж) (2021 рік);
- № 0038064-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 220 651, 10 грн. (основний платіж) (2023 рік);
- № 0013809-2407-1554-UA551100270000073549 від 18.02.2024 у сумі 1 145, 74 грн. (основний платіж) (2024 рік);
- № 0013810-2407-1554-UA551100270000073549 від 18.02.2024 у сумі 1 122, 36 грн. (основний платіж) (2024 рік).
Наявність податкового боргу зумовила звернення контролюючого органу до суду із цим позовом.
Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що до матеріалів справи не надано доказів, які б спростовували наявність у відповідачки заборгованості. Суд наголосив, що під час розгляду спору про стягнення податкового боргу він не може перевіряти правомірність самого нарахування грошових зобов`язань. Відтак, наявність податкового боргу є підставою для його стягнення у судовому порядку.
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до пункту 15.1 статті 15 Податкового кодексу України від 02.12.2010 № 2755-VI (далі - ПК України) платниками податків визнаються фізичні особи (резиденти і нерезиденти України), юридичні особи (резиденти і нерезиденти України) та їх відокремлені підрозділи, які мають, одержують (передають) об`єкти оподаткування або провадять діяльність (операції), що є об`єктом оподаткування згідно з цим Кодексом або податковими законами, і на яких покладено обов`язок із сплати податків та зборів згідно з цим Кодексом.
Згідно з підпунктом 16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Підпунктом 14.1.39 пункту 14.1 статті 14 ПК України визначено, що грошове зобов`язання платника податків - сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня
Згідно з підпунктом 14.1.175 пункту 14.1 статті 14 ПК України податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
За приписами пунктів 36.1, 36.3 статті 36 ПК України податковим обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи. Податковий обов`язок є безумовним і першочерговим стосовно інших неподаткових обов`язків платника податків, крім випадків, передбачених законом.
Відповідно до пункту 38.1 статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Згідно з пунктом 57.3. статті 57 ПК України у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 календарних днів, наступних за днем такого узгодження.
Пунктами 59.1 та 59.3 статті 59 ПК України встановлено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Згідно з пунктом 59.5 статті 59 ПК України у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення.
У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Згідно з пунктом 95.2 статті 95 Податкового кодексу України стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
За змістом пунктів 95.3, 95.4 статті 95 ПК України стягнення коштів з рахунків/електронних гаманців платника податків у банках, небанківських надавачах платіжних послуг/емітентах електронних грошей, обслуговуючих такого платника податків, та з рахунків платників податків у системі електронного адміністрування податку на додану вартість, відкритих у центральному органі виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, здійснюється за рішенням суду, яке направляється до виконання контролюючим органам, у розмірі суми податкового боргу або його частини.
Контролюючий орган на підставі рішення суду здійснює стягнення коштів у рахунок погашення податкового боргу за рахунок готівки, що належить такому платнику податків. Стягнення готівкових коштів здійснюється у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Усталеною є практика Верховного Суду (зокрема, викладено в постановах від 21 березня 2024 року у справі № 300/2859/22, від 12 вересня 2024 року у справі № 240/41812/21, від 22 травня 2025 року у справі № 320/23543/24, від 23 квітня 2025 року у справі № 240/9272/23), за якої предметом доказування у справах про стягнення податкового боргу є обставини, які свідчать про наявність підстав, з якими закон пов`язує можливість стягнення податкової заборгованості в судовому порядку: наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту; перевірка вжиття контролюючим органом заходів щодо стягнення податкового боргу на підставі та в черговості, встановлених Податковим кодексом України, тощо.
Колегія суддів звертає увагу, що податковий борг виник у ОСОБА_1 через несплату грошових зобов`язань, нарахованих податковими повідомленнями-рішеннями:
- № 0038066-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 214 064, 50 грн. (основний платіж) (2022 рік);
- № 0038070-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 197 598, 00 грн. (основний платіж) (2021 рік);
- № 0038064-2407-1554-UA551100270000073549 від 11.03.2024 у сумі 220 651, 10 грн. (основний платіж) (2023 рік);
- № 0013809-2407-1554-UA551100270000073549 від 18.02.2024 у сумі 1 145, 74 грн. (основний платіж) (2024 рік);
- № 0013810-2407-1554-UA551100270000073549 від 18.02.2024 у сумі 1 122, 36 грн. (основний платіж) (2024 рік).
Суд першої інстанції, формуючи висновок про наявність підстав для задоволення позовних вимог та про те, що грошове зобов`язання на суму є узгодженими, виходив виключно з аналізу довідки про суму податкового боргу та особових облікових карток відповідача.
Колегія суддів зауважує, що у зв`язку з тим, що ухвала про відкриття провадження відповідачці була надіслана, проте конверт був повернутий, оскільки адресат відсутній за вказаною адресою, остання була позбавлена права надати відзив на позовну заяву.
Водночас, згідно з частиною третьою статті 2 КАС України одним із принципів адміністративного судочинства є змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі. Дотримання цього принципу вимагає від суду, який розглядає адміністративну справу, встановлення фактичних обставин справи, навіть якщо на них немає посилання сторін в їх доводах чи запереченнях, з витребуванням відповідних доказів в тому числі із власної ініціативи, що обумовлюється публічним характером спору в адміністративній справі.
Вимоги частини четвертої статті 9 КАС України зобов`язують суд до активної ролі в судовому процесі, в тому числі до офіційного з`ясування всіх обставин справи і у відповідних випадках до витребування тих доказів, яких, на думку суду, не вистачає для належного встановлення обставин у справі, що розглядається.
Принцип всебічного, повного та об`єктивного дослідження доказів судом при розгляді адміністративної справи закріплений частиною першою статті 90 КАС України. Зазначений принцип передбачає, зокрема, всебічну перевірку доводів сторін, на які вони посилаються в підтвердження своїх позовних вимог чи заперечень на позов.
Відповідно до частини другої статті 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Колегія суддів зауважує, що в рамках розгляду даної справи потрібно встановити наявність узгодженого грошового зобов`язання; складові основної суми боргу, штрафних (фінансових) санкцій, пені; підстави виникнення боргу; момент його виникнення; встановлення факту сплати податкового боргу в добровільному порядку або встановлення відсутності такого факту.
Проте судом першої інстанції не враховано, що відповідно до рішення Суворовського (наразі Пересипського) районного суду м. Одеси від 17.09.2021, яке набрало законної сили 19.10.2021 за даними Єдиного державного реєстру судовий рішень, позовні вимоги Міністерства інфраструктури України задоволено. Витребувано з володіння відповідачки на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 48/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193, на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, що складаються з боксу № 9 в літ. «М» у складі приміщень: І поверх - 15-веранда площею 7,9 кв.м, 16-основне, площею 7,8 кв.м, загальною площею - 15,7 кв.м, основною площею - 7,8 кв.м, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 14 квітня 2016 року з індексом № 29260550, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною. Витребувано з володіння відповідачки на користь Держави Україна в особі Міністерства інфраструктури України нерухоме майно у вигляді 49/10000 часток нежитлових будівель спортивно-човнової станції Причал № 193 на земельній ділянці площею 1,1443 га, кадастровий номер земельної ділянки: 5110137600:35:012:0006, що складається з боксу № 10 у літ. «М» у складі приміщень: І поверх - 13-веранда площею 7,9 кв.м, 14-основне, площею 8,1 кв.м, загальною площею - 16,0 кв.м, основною площею - 8,1 кв.м, скасувавши рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 18 квітня 2016 року з індексом № 29301013, прийняте приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Зілковською Катериною Леонідівною.
Так, дійсно, відповідно до відомостей з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за відповідачкою обліковується 48/10000 та 49/10000 нежитлової будівлі спортивно-човнової станції Причал № 193. 
Проте ОСОБА_2 не може нести негативних наслідків за бездіяльність державних органів щодо внесення змін до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Таким чином, починаючи з 19.10.2021 чинність рішення про державну реєстрацію прав позивачки на нерухоме майно від 14 квітня 2016 року припинено (його скасовано), а тому нарахування відповідачці податку на нерухоме майно, відмінне від земельної ділянки, є безпідставним.
Окрім того, як вбачається з розрахунків до податкових повідомлень-рішень за 2021– 2023 роки, податок нараховано на весь об`єкт нерухомого майна, а не на відповідну частку відповідачки, що також є протиправним.
З огляду на це, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не дослідив складових основної суми боргу, через що безпідставно стягнув з відповідачки податковий борг.
Ухвалюючи це судове рішення, колегія суддів керується ст. 322 КАС України, ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, практикою Європейського суду з прав людини (рішення «Серявін та інші проти України») та Висновком № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів (п. 41) щодо якості судових рішень.
Згідно з рішенням Європейського суду з прав людини по справі «Серявін та інші проти України» (п. 58) суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішенні судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення.
Пунктом 41 Висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів зазначено, що обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Враховуючи вищезазначені положення, дослідивши фактичні обставини та питання права, що лежать в основі спору у цій справі, колегія суддів дійшла висновку про відсутність необхідності надання відповіді на інші аргументи сторін, оскільки судом були досліджені усі основні питання, які є важливими для прийняття даного судового рішення.
Відповідно до пункту другого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
За змістом частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Оскільки судом першої інстанції неповно з`ясовано обставини справи, судом неправильно застосовано норми матеріального права, оскаржуване рішення підлягає скасуванню, а позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу, не підлягає задоволенню.
Поряд з цим, колегія суддів зауважує, що ухвалою від 18.02.2026 П?ятий апеляційний адміністративний суд відстрочив ОСОБА_1 сплату судового збору за подання апеляційної скарги.
Проте, оскільки апеляційну скаргу відповідачки задоволено, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з позивача на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 11 422, 47 грн (634 581,70 * 1,5 % * 150 % * 0,8).
Керуючись статтями 287, 292, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі № 420/31966/25 - задовольнити.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 04 грудня 2025 року у справі № 420/31966/25 за адміністративним позовом Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу - скасувати.
Прийняти нове судове рішення.
Позов Головного управління ДПС в Одеській області до ОСОБА_1 про стягнення суми податкового боргу у розмірі 634 581, 70 грн - залишити без задоволення.
Стягнути з Головного управління ДПС в Одеській області на користь Державного бюджету України суму судового збору у розмірі 11 422, 47 грн. (одинадцять тисяч чотириста двадцять дві гривні сорок сім копійок).
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку виключно у випадках, передбачених ч. 4 ст. 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя-доповідач 		В.А. Голуб	
Судді	  	Ю.В. Осіпов   В.О. Скрипченко