Справа № 558/285/26
номер провадження 2/558/230/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2026 року  селище Демидівка
Дубенського району
Рівненської області

Демидівський районний суд Рівненської області 
в складі:
одноособово суддя А. О. Олексюк,
секретар судового засідання О. О. Хом`як
з участю:
позивачки ОСОБА_1 ,
представника позивачів – адвоката Садового М. В., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 та ОСОБА_2  до  ОСОБА_3 та до Боремельської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,

УСТАНОВИВ:

Позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовом до ОСОБА_3 та до Боремельської сільської ради Дубенського району Рівненської області про визнання за ними права власності по частці за кожним за набувальною давністю на житловий будинок літ. "А-1", загальною площею 114,7 кв. м, житловою площею 70,7 кв. м., з прибудовою літ. "а", господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. "Б", сарай літ. "В", навіс літ. "в", погріб літ. "Г", вбиральна літ. "Д", колодязь № 1, огорожа № 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
В обгрунтування позовних вимог позивачі вказали, що вони 05 квітня 2005 року, не маючи власного житла, вирішили придбати будинок АДРЕСА_1 , який тривалий час не експлуатувався та перебував в аварійному стані.
Продавцем об`єкта виступала гр. ОСОБА_4 , яка представлялась власником даного домоволодіння.
Вважаючи ОСОБА_4 законним власником майна, ОСОБА_2 , у присутності секретаря сільської ради, написав зобов`язальну розписку про обов`язок протягом одного року виплатити ОСОБА_4 грошову суму в розмірі однієї тисячі п`ятсот гривень за вищевказаний будинок.
На момент укладення цієї домовленості та фактичного вселення позивачі були переконані в легітимності прав продавця і не знали (та не могли знати), що згідно з технічною документацією БТІ право власності було зареєстроване за братом ОСОБА_4 – ОСОБА_5 . Таким чином, заволодіння майном відбулось добросовісно, позивачі вступили у володіння не шляхом самовільного захоплення, а на підставі оплатної угоди з особою, яку вони об`єктивно вважали власником.
Спроби офіційного нотаріального оформлення договору були перервані через низку об`єктивних причин: стан здоров`я продавця, смерть ОСОБА_5 та подальша смерть самої ОСОБА_4 . 
Спадкові справи після смерті титульного власника не відкривались, що підтверджує відсутність претензій з боку будь-яких третіх осіб протягом понад останніх 20 років.
Протягом усього часу володіння (21 рік) позивачі здійснювали капітальні вкладення в об`єкт. Початково житловий будинок був глиняним, загальною площею 57,0 кв. м. Через аварійний стан конструкцій, позивачами було проведено фактичну реконструкцію та добудову.
На сьогоднішній день за вказаною адресою розташований житловий будинок літ "А-12" із піноблоків загальною площею 114,7 кв.м. Факт відкритого та безперервного володіння підтверджується: реєстрацією місця проживання позивачів; обліком домоволодіння за позивачами у погосподарських книгах Боремельської сільської ради та проведенням газопостачання та виготовленням повної технічної документації споруд власним коштом.
Позивачі більше 10 років відкрито, безперервно володіють вищевказаним нерухомим майном, після того, як у 2005 році добросовісно ним заволоділи, а тому після 10 років такого володіння набули права власності за набувальною давністю на нерухоме майно, яке знаходиться в АДРЕСА_1 . 
Під час розгляду справи в суді позивачка ОСОБА_1 та представник позивачів – адвокат Садовий М. В. позовні вимоги підтримали повністю з підстав, викладених у позовній заяві. Просять позовні вимоги задовольнити. 
Відповідачка ОСОБА_3 на розгляд справи не з`явилась, звернулась до суду з клопотанням про розгляд справи за її відсутності. Позовні вимоги визнала у повному обсязі. /а. с. 81/. Під час підготовчого судового засідання зазначала, що немає жодних претензій до позивачів та просила суд задовольнити позовні вимоги. Позивачі дійсно на законних підставах користуються даним житловим будинком, який у 2005 році їм продала мама ОСОБА_4 , яка померла у 2017 році. Власником будинку по документах був її брат ОСОБА_5 , який був інвалідом і проживав разом з сестрою ОСОБА_4 , яка була його опікуном. ОСОБА_5 також помер у 2006 році. Вона є єдиною спадкоємицею після їх смерті, однак на даний будинок не претендує і жодних претензій немає до позивачів.
Представник відповідача – Боремельської сільської ради Дубенського району Рівненської області на розгляд справи не з`явився. Звернувся до суду з заявою про розгляд справи без участі представника сільської ради. Не заперечує проти задоволення позовних вимог. /а. с. 57/. Відзиву на позов відповідачем не подано. 
Згідно ч. ч. 1, 4 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
20 травня 2026 року ухвалою суду прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до ОСОБА_3 та до Боремельської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю, відкрито провадження по справі та призначено підготовче судове засідання.
10 червня 2026 року ухвалою суду закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Суд вирішив справу в межах заявлених позивачем позовних вимог та на підставі доказів, наданих учасниками справи.
В ході розгляду справи представником позивачки подано клопотання про долучення доказів та виклик свідків. Будь-яких інших заяв та/чи клопотань сторони не подавали.
Судом не вирішувалося питання про забезпечення доказів, не вживалися заходи забезпечення позову, зупинення і поновлення провадження тощо.
Під час розгляду справи судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Судом встановлено, що житловий будинок з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 12 вересня 2005 року був зареєстрований на підставі свідоцтва про право власності від 07 вересня 2005 року, виданого виконавчим комітетом Малівської сільської ради, за ОСОБА_5 . /а. с. 17/. 
Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 ОСОБА_5 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . /а. с. 13/.
Згідно витягу зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані та їх підставі свідоцтва про право на спадщину) № 85125479 від 05.05.2026 після смерті ОСОБА_5 , спадкові справи не заводились, свідоцтва про право на спадщину не видавались. /а. с. 14/.
Згідно Витягу зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 851255007 від 05.05.2026 від імені ОСОБА_5 заповіти та спадкові договори не складались. /а. с. 15/.
З розписки ОСОБА_2 , посвідченої в присутності секретаря Малівської сільської ради, 05.04.2005 року вбачається, що ОСОБА_2 зобов`язувався протягом року до 05.04.2006 року виплатити ОСОБА_4 грошову суму в розмірі 1500 грн. за будинок, що в АДРЕСА_1 . /а. с. 10/.
ОСОБА_4 була сестрою, опікуном ОСОБА_5 , останній проживав в неї в АДРЕСА_2 з 1996 року по 2006 рік, до моменту його смерті. /а. с. 66/.
ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що підтверджує свідоцтво про смерть серії НОМЕР_2 . /а. с. 71/.
Після смерті ОСОБА_4 спадкоємцем її майна є відповідачка – ОСОБА_3 , що підтверджується витягом про реєстрацію в Спадковому реєстрі свідоцтва про право на спадщину, номер витягу 516100497 від 17.04.2018. /а. с. 64/.
Згідно витягів з реєстру територіальної громади № 2025/002354919 та 2024/00145609000 позивачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 . /а. с. 7, 9/.
Під час розгляду справи в суді встановлено, що позивачі понад 21 рік здійснювали капітальні вкладення в домогосподарство. Початково житловий будинок був глиняним, загальною площею 57,0 кв. м. У зв`язку з перебуванням конструкції будинку в аварійному стані, позивачі провели його реконструкцію та добудову.
Під час розгляду справи в суді досліджено висновок експерта за результатами проведення інженерно-технічної експертизи № 28/25, згідно якого вбачається, що за адресою АДРЕСА_1 розташований житловий будинок "А-1" (стіни піноблоки), рік зведення 2024, загальна площа житлового будинку 114,7 кв., в тому числі житлова – 70,7 кв.м. Процент готовності до експлуатації житлового будинку складає 100%. Житловий будинок відповідає будівельним нормам для житлового будинку. Ринкова вартість житлового будинку садибного типу з господарськими будівлями та спорудами може становити 482 822 грн. В будинку наявні: електропостачання, водопровід, каналізація, газопровід. Водяне та пічне опалення. /а. с. 18-31/.
Вище вказані докази підтверджують факт відкритого та безперервного володіння домогосподарством позивачами.
Відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій ст. 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом ст. 2 ЦК України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до ст. 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). 
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої ст. 344 ЦК України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (ч. 2 ст. 344 ЦК України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Враховуючи, що позивачі добросовісно заволоділи нерухомим майном і понад 20 (двадцять) років продовжують відкрито, безперервно користуватися житловим будинком з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
Відповідно до ст. ст. 15, 16, 328, 344 ЦК України, керуючись ст. ст. 4, 5, 19, 258, 259, 263, 265, 268 ЦПК України, суд 

ВИРІШИВ:  

Задовольнити позовну заяву.
Визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (РНОКПП: НОМЕР_3 ) право власності на частку житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 114,7 кв. м, житловою площею 70,7 кв. м., з прибудовою літ. "а", господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. "Б", сарай літ. "В", навіс літ. "в", погріб літ. "Г", вбиральна літ. "Д", колодязь № 1, огорожа № 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , (РНОКПП: НОМЕР_4 ) право власності на частку житлового будинку літ. "А-1", загальною площею 114,7 кв. м, житловою площею 70,7 кв. м., з прибудовою літ. "а", господарськими будівлями та спорудами: сарай літ. "Б", сарай літ. "В", навіс літ. "в", погріб літ. "Г", вбиральна літ. "Д", колодязь № 1, огорожа № 2, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , за набувальною давністю.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Рівненського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в тридцятиденний строк з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя:        Алла ОЛЕКСЮК

Повний текст рішення складено 09.07.2026.