УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №289/2265/25 Головуючий у 1-й інст. Кириленко О. О. 
Номер провадження №33/4805/1037/26
Категорія ч.5 ст.126 КУпАП Доповідач Кіянова С. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2026 року Житомирський апеляційний суд 

в складі: 
судді судової палати у кримінальних справах Кіянової С.В.,

за участю : секретаря Гончарука С.С.,
особи, яка притягнута до 
адміністративної відповідальності ОСОБА_1 
захисників Моценко О.В., ОСОБА_2 (дистанційно),
перекладача Трифонової Д.В.(дистанційно),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в м. Житомирі справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою захисника Моценко О.В. в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3  на постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року,

в с т а н о в и в :
Цією постановою 
ОСОБА_1 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина Молдови, мешканця АДРЕСА_1 , посвідка на постійне проживання № НОМЕР_1 видана 16.02.2021 року строком до 15.02.2031 року, 

визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 126 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі двох тисяч чотирьохсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 40 800 (сорок тисяч вісімсот) гривень з позбавленням права керування транспортним засобом строком на 5 (п`ять) років, без оплатного вилучення транспортного засобу.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір на користь держави в розмірі 665 грн. 60 коп. 

Згідно постанови суду, 29.11.2025 о 13 год. 40 хв. на 86 км автомобільної дороги «Київ-Чоп» ОСОБА_1 , будучи 16.11.2025 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керував автомобілем «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР України та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.5 ст.126 Кодексу України про адміністративні правопорушення.
В апеляційній скарзі захисник Моценко О.В. не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, просить поновити строк на апеляційне оскарження, постанову суду скасувати, а провадження у справі щодо ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП за відсутністю в діях останнього складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП. Зазначає, що судом не враховано, що ОСОБА_1 є громадянином іншої держави, не володіє українською мовою, але в порушення вимог закону працівниками поліції не було перекладено на рідну для нього мову складений протокол про адміністративне правопорушення. При цьому суд першої інстанції також розглянув справу без залучення перекладача. Вказує, що у вказаному протоколі зазначено некоректно місце проживання ОСОБА_1 через що суд не зміг належним чином повідомити особу про час і місце судового засідання. Посилається на те, що судом не перевірено чи притягувався ОСОБА_1 раніше до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП. Крім того, захист стверджує, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Дослідивши клопотання апелянта про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови суду від 17.02.2026, апеляційний суд вважає, що вказане клопотання підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Під час розгляду справи в суді першої інстанції 17.02.2026 ОСОБА_1 присутнім не був, будучи повідомленим про час, дату та місце судового засідання. Договір про надання правничої допомоги із адвокатом Моценком О.В. останнім укладено 06.05.2026. 07.05.2026 року захисник ознайомився з матеріалами справи та отримав копію постанови, а апеляційну скаргу подав 18.05.2026, що свідчить про поважність причин пропуску на апеляційне оскарження зазначеної постанови суду.
Заслухавши доповідача, доводи захисників Моценко О.В., Пажо О.О. в підтримання апеляційної скарги, пояснення особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 , перевіривши матеріали справи, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.
Згідно ст.245КУпАП завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи та вирішення її в точній відповідності із законом.
Відповідно до вимог ст.280 КУпАП суд, при розгляді справи про адміністративне правопорушення, крім іншого, зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст.251 КУпАП на підставі доказів встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, поясненнями свідків, відео та ін.
Зі змісту ст.252 КУпАП вбачається, що оцінка доказів при розгляді справ про адміністративні правопорушення ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні усіх обставин справи в їх сукупності.
Висновок судді про наявність в діях ОСОБА_3 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КпАП України, ґрунтується на доказах, які містяться в матеріалах провадження, які були досліджені судом як першої так і апеляційної інстанції.
Як вбачається з оскаржуваного рішення, суд першої інстанції вказані норми закону врахував та належним чином аргументував свої висновки.
Зазначені висновки підтверджуються доказами, які були досліджені судом безпосередньо та яким надано оцінку у сукупності та взаємозв`язку, а саме:
- протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 527027 від 29.11.2025, з якого вбачається, що 29.11.2025 о 13 год. 40 хв. на 86 км автомобільної дороги «Київ-Чоп» ОСОБА_1 , будучи 16.11.2025 притягнутим до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, керував автомобілем «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 , не маючи права керування транспортними засобами, чим порушив вимоги п. 2.1 а) ПДР, за що передбачена адміністративна відповідальність за ч. 5 ст. 126 КУпАП (а.с.3);
- довідкою управління патрульної поліції в Житомирській області від 02.12.2025 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчення водія не отримував (а.с.4);
- довідкою управління патрульної поліції в Житомирській області від 02.12.2025 року про те, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , притягувався до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП та згідно постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху серії ЕНА № 6162440 від 16.11.2025 винесеної працівниками патрульної поліції в м. Києві на останнього було накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.( а.с.6);
- рапортом інспектора взводу №2 роти №3 батальйону управління патрульної поліції в Житомирській області Департаменту патрульної поліції сержанта поліції Лукашука А. від 22.12.2025 року про те, що 29.11.2025 року у складі екіпажу «Граніт-301» (Радушинський, Неборачко, Лукашук) на автомобільній дорозі М-06 Київ – Чоп 86 км СП «Кочерів» було зупинено транспортний засіб «AUDI A6», номерний знак НОМЕР_2 (іноземна реєстрація) під керуванням водія ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в подальшому було встановлено, що водій керував транспортним засобом не маючи права керування, а саме не отримував посвідчення водія відповідної категорії в Україні. Правопорушення вчинено повторно протягом року, чим порушив п. 2.1. а ПДР України. Під час спілкування з водієм ОСОБА_1 , останній розумів українську мову та вільно на ній спілкувався. Водію було роз`яснено права та обов`язки, зокрема право на перекладача, проте клопотань про залучення перекладача не надходило, тому було прийнято рішення складати протокол без присутності перекладача. ОСОБА_4 відсторонено від керування транспортним засобом (а.с.29);
- відповідно до відеозапису, долученого до матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб під керуванням ОСОБА_3 зупинений працівниками поліції, оскільки не працює права фара. Під час спілкування з працівниками поліції ОСОБА_1 не заперечував, що керував транспортним засобом надав посвідку на проживання, та повідомив, що у нього відсутній страховий поліс та посвідчення водія. Працівники поліції повідомили йому, що 16.11.2025 відносно нього було складено протокол про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП. Під час розмови з працівниками поліції ОСОБА_1 вільно спілкувався українською мовою та розумів працівників поліції. Працівники поліції роз`яснили права останньому, повідомили про складання адміністративного протоколу за ч.5 ст.126 КУпАП, відсторонили від керування транспортним засобом. ОСОБА_1 підписав протокол про адміністративне правопорушення.
Згідно вимог п. 2.1 а) Правил дорожнього руху України - водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
За змістом ч.2 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керма такій особі. 
Положеннями ч.5 ст.126 КУпАП передбачена відповідальність за повторне протягом року вчинення порушень, передбачених частинами другою-четвертою цієї статті.
Таким чином, з огляду на вищевказані норми права та наявні в матеріалах провадження докази, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку щодо винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП.
Протокол про адміністративне правопорушення складено відповідно до вимог, передбачених ст.256 КУпАП, а також Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України від 07.11.2015 №1395.
Європейський суд з прав людини в своїх рішеннях, зокрема по справах «Кобець проти України» від 14.02.2008 року (п.43), «Берктай проти Туреччини» від 01.03.2001 року (п.127), неодноразово вказує, що оцінюючи докази суд застосовує принцип доведення «за відсутності розумних підстав для сумніву», що може бути результатом цілої низки ознак або достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою неспростовних презумцій.
Отже, доводи апелянта про те, що суд першої інстанції допустив неповноту судового розгляду та розглянув справу без повного та всебічного з`ясування всіх обставин справи, апеляційний суд вважає необґрунтованими.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що жодних переконливих доказів на спростування цих фактів захистом надано не було. Суд першої інстанції дав належну оцінку всім доказам у їх сукупності відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, тому підстав для скасування оскаржуваної постанови немає.
Доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не володіє українською мовою, а працівники поліції та суд першої інстанції не залучили перекладача, тому його права були порушені, повністю спростовуються матеріалами справи.
Так, з відеозапису з нагрудної камери працівників поліції під час фіксації правопорушення 29.11.2025 року чітко вбачається, що ОСОБА_1 вільно володіє та розуміє українську мову, безперешкодно та змістовно спілкується з працівниками поліції, обставин адміністративного правопорушення не заперечує і жодних клопотань про залучення перекладача не заявляє. 
В судовому засіданні суду першої інстанції ОСОБА_1 не був присутній, будучи належним чином повідомлений про дату, час та місце апеляційного розгляду, про що в матеріалах справи маються відповідні повідомлення, клопотання про забезпечення його перекладачем останній не подавав, а тому підстав для залучення перекладача у суду не було.
Під час апеляційного розгляду, не дивлячись на вільне володіння українською мовою ОСОБА_1 , за клопотанням захисника, апеляційним судом було залучено до участі у справі перекладача Трифонову Д.В., оскільки ОСОБА_1 бажав надати свої пояснення рідною мовою.
За наведених обставин, колегія суддів не вбачає порушення прав ОСОБА_1 під час складання протоколу про адміністративне правопорушення та розгляду адміністративної справи відносно останнього в суді першої інстанції.
Доводи апеляційної скарги захисника про те, що працівники поліції навмисно сфальсифікували адресу проживання ОСОБА_3 в протоколі про адміністративне правопорушення, внаслідок чого Радомишльський районний суд не зміг належно повідомити особу про розгляд справи, чим порушив його право на захист, апеляційний суд вважає необґрунтованими та такими, що спростовуються матеріалами справи.
Зі змісту протоколу серії ЕПР1 № 527027 від 28.11.2025 вбачається, що відомості в графу «місце проживання» вносилися зі слів самого водія ОСОБА_1 . Документ не містить жодних виправлень чи дописок. Відповідно до відеозапису з нагрудної камери поліцейських вбачається, що ОСОБА_1 вільно відповідав на запитання поліцейського щодо його анкетних даних, які і були внесені до вказаного протоколу. Після складання протоколу ОСОБА_1 особисто підписав протокол про адміністративне правопорушення, підтверджуючи тим самим вірність викладеної в ньому інформації, зокрема й адреси проживання. Жодних письмових зауважень про те, що поліцейські сфальсифікували або вказали неіснуючу адресу, останній не зазначав.
Отже, суд першої інстанції виконав свій обов`язок, надіславши повістку за адресою, яка офіційно зафіксована у протоколі про адміністративне правопорушення та погоджена підписом особи, яку притягнуто до адміністративної відповідальності. Додатково ОСОБА_1 було повідомлено шляхом надсилання повідомлення на мобільний телефон, яке останній отримав. Відтак, неотримання повістки стало наслідком дій самого ОСОБА_3 , а не процесуальних порушень з боку суду чи працівників поліції.
Більш того, ОСОБА_1 згідно протоколу про адміністративне правопорушення за ч.5 ст.126 КУпАП було повідомлено, що розгляд справи буде відбуватися в Радомишльському районному суді Житомирської області, що підтверджується і відеозаписом події.
Також відповідно до Рішення ЄСПЛ від 3 квітня 2008 року у справі «Пономарьов проти України» сторони в розумінні інтервалу часу мають вживати заходів, щоб дізнатися про стан відомого їм судового провадження. Практика ЄСПЛ визначає, що сторона, яка задіяна у ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає безпідставними також доводи апелянта про те, що ОСОБА_1 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду адміністративної справи, чим порушенні його права.
Доводи захисника про відсутність доказів притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП 16.11.2025 року у зв`язку з чим не має місце повторності правопорушення, апеляційний суд вважає безпідставними виходячи з наступного. 
Так, для перевірки доводів апеляційної скарги в цій частині на запит апеляційного суду від Святошинського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було отримано копію постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА №6162440 від 16.11.2025 року про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП, з якої вбачається, що останнього під час складання постанови було ознайомлено з правами та вручено копію зазначеної постанови, про що свідчить його особистий підпис.
Відповідно до ч.2 ст.291 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, у тому числі зафіксоване в автоматичному режимі, набирає законної сили зокрема, після її вручення особі, що мало місце в даному випадку, оскільки копія постанови від 16.11.2025 за ч.2 ст.126 КУпАП була вручена ОСОБА_1 під підпис особисто в день її складання.
За таких обставин, апеляційний суд констатує, що вказана постанова від 16.11.2025 щодо ОСОБА_1 за ч.2 ст.126 КУпАП набрала законної сили саме з 16.11.2025 року, а тому доводи захисника щодо недоведеності повторності в діях ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.5 ст.126 КУпАП є безпідставними.
Отже, доводи апеляційної скарги захисника не спростовують висновків суду першої інстанції. 
Крім того, апеляційний суд звертає увагу на те, що повторне протягом року вчинення однорідного правопорушення, за яке особу вже було піддано адміністративному стягненню, переконливо свідчить про свідоме нехтування законами України іноземною особою ОСОБА_1 , що є неприпустимим, оскільки останній отримавши посвідку на постійне проживання на території України зобов`язаний дотримуватися вимог Конституції та Законів України, враховуючи, що відповідно до ст.16 КУпАП іноземці і особи, які перебувають на території України, підлягають адміністративній відповідальності на загальних підставах з громадянами України.
Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що постанова судді місцевого суду є законною та обґрунтованою, а тому підстав для її скасування немає.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд, 

п о с т а н о в и в : 

Поновити захиснику Моценко Олександру Вікторовичу, який діє в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 строк на апеляційне оскарження постанови Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року. 
Апеляційну скаргу захисника Моценко О.В. в інтересах особи, яка притягнута до адміністративної відповідальності ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Постанову Радомишльського районного суду Житомирської області від 17 лютого 2026 року відносно  ОСОБА_1  за ч.5 ст.126 КУпАП – без зміни. 

Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя судової палати у кримінальних справах 
Житомирського апеляційного суду   С.В. Кіянова