ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
16 вересня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 686/9206/25 
Провадження № 11-кп/820/368/26

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ і справ про адміністративні правопорушення Хмельницького апеляційного суду у складі:
судді-доповідача ОСОБА_1 
суддів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
за участю секретаря судового засідання ОСОБА_4 
прокурора ОСОБА_5 
потерпілого ОСОБА_6 
захисника ОСОБА_7 
обвинуваченої ОСОБА_8 

розглянула у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Хмельницькому в режимі відеоконференції апеляційні скарги прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_9 та обвинуваченої ОСОБА_8 на вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року у кримінальному провадженні № 12025243000000628, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань04 березня 2025 року, яким  ОСОБА_8 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженку м. Пологи, Запорізької області, громадянку України, з середньо-спеціальною освітою, не працюючу, не одружену, яка має на утриманні малолітню дитину 2022 року народження, зареєстровану за адресою: АДРЕСА_1 , фактично проживаючу за адресою: АДРЕСА_2 , раніше судиму:
- 19.09.2013 вироком Пологівського районного суду Запорізької області за ч.1 ст.185 КК України до 1 року позбавлення волі, на підставі ст.75 КК України звільнена від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік;
- 20.05.2014 вироком Пологівського районного суду Запорізької області за ч.3 ст.185, ст.71 КК України до 3 років 1 місяця позбавлення волі;
- 25.05.2015 вироком Пологівського районного суду Запорізької області за ч.2 ст.185, ст.71 КК України до 3 років та 3 місяців позбавлення волі, 29.05.2019 звільнена з Дніпродзержинської ВК№34 Дніпропетровської області у зв`язку із відбуттям строку покарання, визнано винуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст. 185 КК України, за ч.1 ст.209 КК України визнано невинуватою та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення та

ВСТАНОВИЛА:

 
Короткий зміст оскаржуваного судового рішення та встановлені судом обставини

Вироком Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року ОСОБА_8 визнано винною у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 4 ст. 185 КК України та призначено їй покарання із застосуванням ст.69 КК України у виді позбавлення волі строком на 3 роки 6 місяців.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 рахувати з моменту вступу вироку в законну силу. 
На підставі та в порядку ч.5 ст.72 КК України зараховано ОСОБА_8 в строк покарання час її попереднього ув`язнення з 19.01.2026 року до дня набрання вироком законної сили включно із розрахунку один день попереднього ув`язнення за один день позбавлення волі.
До набрання вироком законної сили запобіжний захід ОСОБА_8 залишено попередній - тримання під вартою.
За ч.1 ст.209 КК України ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.
Цивільний позов потерпілого ОСОБА_6 задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 майнову шкоду в сумі 21489 грн. 86 коп. та моральну шкоди в розмірі 10000 грн.
Питання речових доказів вирішено у відповідності до вимог статті 100 КПК України.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 06.03.2025 року (справа №686/6247/25, провадження 1-кс/686/2374/25) на куртку жіночу світло-рожевого кольору, мобільний телефон "Tecno Spark 30C" та коробку до нього, ключі від під`їзду і тамбуру - скасовано.
Арешт накладений ухвалою слідчого судді Хмельницького міськрайонного суду від 30.03.2025 року (справа №686/6247/25, провадження 1-кс/686/3211/25) на 1/3 квартири АДРЕСА_3 , яка належить на спільній частковій власності ОСОБА_8 - скасовано.
Стягнуто з ОСОБА_8 на користь держави 795 грн. 90 коп. процесуальних витрат.

Відповідно до вироку суду, ОСОБА_8 , 30 січня 2025 року близько 10 год., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , за адресою: АДРЕСА_4 під час спільного розпивання алкогольних напоїв із потерпілим, помітила належний йому мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro» та в цей час у неї виник умисел направлений на крадіжку чужого майна.
Тоді ж, достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4024-IX, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, розуміючи та усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, підійшла до дивану у вітальній кімнаті вищевказаної квартири та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно, повторно, умисно, викрала мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro» у прозорому чохлі із сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 вартістю 3527 гривень 40 копійок, який сховала у кишеню своєї куртки та вийшла з квартири.
Після чого, ОСОБА_8 реалізовуючи свій єдиний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, в період часу з 12.01 год. по 22.27 год. 30 січня 2025 року, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, маючи при собі мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», який належить ОСОБА_6 , заздалегідь знаючи, що даний мобільний телефон підтримує функцію безконтактної оплати, яка не потребує введення пін-коду, вчинила ряд тотожних дій, спрямованих на вчинення крадіжки грошових коштів із банківської картки № НОМЕР_2 , емітованої АТ «Державний ощадний банк України» з розрахунковим рахунком НОМЕР_3 на ім`я потерпілого ОСОБА_6 , яка прив`язана до даного телефону, з метою власного збагачення. 
Так, 30 січня 2025 року о 12 год. 01 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи неподалік банкомату №10022-015 76692 A2200077 по вул. Проскурівська, 15 у м. Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , без згоди та відома власника картки, здійснила зняття грошових коштів в розмірі 10000 грн., таким чином умисно, повторно, таємно викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 14 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Stimma» по вул. Проскурівська, 21/31 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена вищезазначена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України», видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 1249.00 грн., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Крім цього, 30 січня 2025 року о 15 год. 24 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Prego», що розташований по вул. Проскурівська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 2699.00 грн., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Супер ціна» по вул. Проскурівська, 2 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 559.00 грн., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 38 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Тютюн», що розташований по вул. Кам`янецька, 19/1 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 220.00 грн., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Після чого, 30 січня 2025 року о 15 год. 44 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Київстар», що розташований по вул. Кам`янецька, 19/1А у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 828,00 грн., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 55 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Винокурня західна», що розташований по вул. Кам`янецька, 48 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 115 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 16 год. 19 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Socka bar», що розташований по вул. Староміська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 1529 грн. 99 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 16 год. 29 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні кафе «Пан випікан», що розташований по вул. Староміська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 393 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Крім цього, 30 січня 2025 року о 19 год. 51 хв. та 19 год. 53 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», що розташований по вул. Старокостянтинівське шосе, 6 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення неодноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупки на суму 1464 грн. 02 коп. та 1610 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 22 год. 27 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ», що розташований по вул. Проскурівська, 50 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 295 грн. 45 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Таким чином, ОСОБА_8 умисно таємно викрала вище вказані грошові кошти та мобільний телефон, які належать потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши останньому майнової шкоди на загальну суму 24489 грн. 86 коп. 
За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.

Крім того,  ОСОБА_8 обвинувачується у тому, що вона діючи умисно 30 січня 2025 року у період часу з 12 год. 05 хв. до 22 год. 30 хв., переслідуючи корисливий мотив, з метою набуття та розпорядження майном (грошовими коштами), здійснення правочину, як особою, яка знала, що таке майно (грошові кошти), прямо та повністю одержано злочинним шляхом, одержаних внаслідок таємного викрадення чужого майна шляхом зняття грошових коштів в розмірі 10000 грн. з банкомату №10022-015 76692 A2200077, що розташований по вул. Проскурівська, 15 у м. Хмельницький, Хмельницької області використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , усвідомлюючи, що вказані грошові кошти одержані нею внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння та належать потерпілому ОСОБА_6 , прийняла рішення розпорядження майном, звернувши на власну користь, розпорядившись частиною грошових коштів, у сумі 4999 гривень 30 січня 2025 року о 12 годині 15 хвилин на придбання мобільного телефону "Tecno Spark 30C" з пам`яттю 6/128 GB в магазині «Київстар», що розташований по вул. Кам`янецька, 19/1А у місті Хмельницький Хмельницької області.
Тим самим ОСОБА_8 вчинила набуття та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення правочину, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
Тобто, ОСОБА_8 обвинувачується у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, а саме у легалізації (відмиванні) майна, одержаних злочинним шляхом, а саме у набутті та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення правочину, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала

Не погодившись із рішенням суду, прокурор подав апеляційну скаргу в якій просив вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року стосовно ОСОБА_8 скасувати та ухвалити новий вирок, яким визнати  ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст.185, ч.1 ст.209 КК України та призначити останній покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 209 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов?язаною з фінансово-господарськими операціями на 2 рік та з конфіскацією майна. 
На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаними з фінансово-господарськими операціями на строк 2 роки, з конфіскацією майна. 
Речові докази, а саме куртку жіночу світло-рожевого кольору та мобільний телефон «Тесnо Sрагк 30С» конфіскувати.
Вважає, що вказаний вирок суду підлягає скасуванню у зв?язку із невідповідністю висновків суду, викладених у судовому рішенні, фактичним обставинам кримінального провадження, неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність та істотними порушеннями вимог кримінального процесуального закону, що перешкодили суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення.
Зауважує, що  ОСОБА_8 з метою легалізації незаконно набутих грошових коштів, одержаних нею внаслідок таємного викрадення чужого майна шляхом зняття грошових коштів в розмірі 10000 грн., які отримала у готівковій формі, тим самим змінила їхню форму з безготівкової на готівку у національній валюті України та усвідомлюючи той факт, що вказані грошові кошти одержані нею внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, з метою приховування джерела походження цих грошових коштів, придбала мобільний телефон «Тесnо Sрагк 30С», таким чином легалізувала їх та надала правомірного вигляду розпорядженню майном одержаним злочинним шляхом.
Вважає, що ОСОБА_8 здійснила умисні дії, які виразились у вчиненні правочинів з грошовими коштами, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, оскільки в даному конкретному випадку мають місце усі обов`язкові ознаки такого діяння, передбачені ч.1 ст.209 КК України.
Посилається на те, що в ході судового розгляду досліджено роздруківки про рух коштів по рахунку потерпілого, їх суми та час транзакцій, номер телефону, який використовувався в телефоні потерпілого, показання обвинуваченої та потерпілого, які в сукупності поза розумним сумнівом підтверджують доведеність обвинувачення про умисне використання ОСОБА_8 телефону потерпілого для викрадення його грошових коштів для подальшого розпорядження ними, приховавши їх походження та легалізувавши незаконно набуті грошові кошти шляхом купівлі телефону.
Зазначає, що суд при призначенні ОСОБА_8 покарання із застосуванням ст. 69 КК України не дотримався вимог закону.
Всупереч п.3 ч.1, ч.2, ст.65 КК України, суд не врахував ступінь тяжкості інкримінованого кримінального правопорушення та особу обвинуваченої, зокрема, що ОСОБА_8 вчинила дане кримінальне правопорушення будучи раніше судимою за вчинення майнових злочинів, належних висновків не зробила, відповідно на шлях виправлення не стала, оскільки 25.05.2015 засуджена за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 185 КК України до покарання у вигляді позбавлення волі строком на 3 роки та 3 місяці позбавлення волі, 29.05.2019 звільнена у зв`язку із відбуттям строку покарання. Завдану шкоду потерпілому обвинувачена відшкодувала в ході судового розгляду в незначній сумі 3000 грн., враховуючи заподіяну майнову шкоду в розмірі 24389,86 грн. та моральну - 10000 грн., кримінальне правопорушення розкрито лише за результатами вжитих розшукових заходів органами правоохоронних органів.
Вважає, що наведені пом`якшуючі обставини такі як визнання вини та щире каяття, які були враховані при призначенні покарання ОСОБА_8 не є переконливими аргументами, які б свідчили про можливість застосування ст.69 КК України.
Посилається на те, що судом першої інстанції не враховано також і того, що обвинувачена за належні потерпілому кошти здійснювала покупки товарів не першої необхідності.
Не в повній мірі враховано судом при призначенні покарання обставину, яка обтяжує покарання - вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Зауважує, що надавши перевагу загально соціальним даним про особу обвинуваченої, суд залишив поза увагою відомості, що характеризують її у плані потенційної суспільної небезпеки, а саме висновок органу пробацїї, відповідно до якого ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення як високий.
Крім того, вчиняючи інкриміноване кримінальне правопорушення під час воєнного стану, осудна особа повинна була усвідомлювати підвищену суспільну небезпечність фактично вчинюваного.
Зазначає, що всупереч ст.96-2 КК України при визначенні долі речових доказів, а саме куртки жіночої світло-рожевого кольору та мобільного телефона «Тесnо Sрагк 30С», суд ухвалив рішення повернути їх обвинуваченій ОСОБА_8 , яка в свою чергу їх придбала на викрадені у потерпілого ОСОБА_6 кошти.

Обвинувачена  ОСОБА_8  в апеляційній скарзі не оспорюючи доведеність вини та правильність кваліфікації її дій, просить вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року змінити та призначити їй покарання за ч.4 ст. 185 КК України, без ізоляції від суспільства, із застосуванням ст.75 КК України. 
Зазначає, що вона є сиротою, злочин скоїла необґрунтовано та не з корисливої мети, її дитина на даний час перебуває з колишнім чоловіком, який є інвалідом з дитинства, вона потребує медичної допомоги, заподіяну шкоду обіцяє відшкодувати набагато швидше перебуваючи на волі. 

Позиції учасників судового провадження

Прокурор у судовому засіданні підтримав вимоги апеляційної скарги, вважає, що вирок стосовно  ОСОБА_8 підлягає скасуванню, з ухваленням нового вироку, яким визнати  ОСОБА_8 винною у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 4 ст. 185, ч. 1 ст. 209 КК України та призначити останній покарання за ч. 4 ст. 185 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, за ч. 1 ст. 209 КК України у виді 3 років позбавлення волі з позбавленням права обіймати посади або займатись діяльністю, пов?язаною з фінансово-господарськими операціями на 2 рік та з конфіскацією майна. На підставі ч. 1 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_8 покарання у вигляді позбавлення волі на строк 5 років 6 місяців з позбавленням права обіймати посади або займатися діяльністю, пов`язаними з фінансово-господарськими операціями на строк 2 роки, з конфіскацією майна. Речові докази, а саме куртку жіночу світло-рожевого кольору та мобільний телефон «Тесnо Sрагк 30С» слід конфіскувати, стосовно апеляційної скарги обвинуваченої ОСОБА_8 - заперечує.
Обвинувачена ОСОБА_8 та її захисник підтримали апеляційну скаргу обвинуваченої та просили її задовольнити з наведених у ній підстав, заперечують проти задоволення апеляційної скарги прокурора. 
Обвинувачена ОСОБА_8 показала, що через стан сп`яніння вона вчинила злочин, необдумано, на час вчинення злочину вона не працювала. Має доньку, ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка з 01.09.2025 року проживає з чоловіком, з яким вона перебувала у цивільному шлюбі. Зараз вона не може відшкодувати збитки, а коли буде на свободі, працевлаштується та буде відшкодовувати потерпілому збитки.
Потерпілий показав, що якби обвинувачена відшкодувала йому збитки, його би це влаштувало, йому її жалко, вона молода. У судових дебатах підтримав апеляційну скаргу прокурора. 
Заслухавши суддю-доповідача, думку прокурора, потерпілого, обвинувачену та її захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи апеляційних скарг у її межах, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, апеляційна скарга обвинуваченої не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Мотиви суду

Статтею 2 КПК України передбачено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.
Згідно з вимогами статті 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги, але вправі вийти за межі апеляційних вимог, якщо цим не погіршується становище обвинуваченого або особи, щодо якої вирішувалося питання про застосування примусових заходів медичного або виховного характеру.
В апеляційних скаргах: 
- прокурор оскаржує висновки суду про відсутність в діях  ОСОБА_8 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, оскільки вважає, що її вина у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення доведена матеріалами кримінального провадження, яким суд першої інстанції не надав належної оцінки, а також в частині призначеного показання за ч.4 ст.185 КК України, вважаючи його м`яким та через відсутність підстав для застосування ст.69 КК України та вирішення питання щодо речових доказів, придбаних обвинуваченою за викрадені кошти; 
- обвинувачена ОСОБА_8 оскаржує рішення суду в частині призначеного покарання, оскільки вважає його занадто суворим і несправедливим, та вважає, що існують підстави для призначення їй покарання із застосуванням вимог статей 75 КК України.
Висновки суду першої інстанції про доведеність вини обвинуваченої ОСОБА_8 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, при обставинах, викладених у вироку, а також правильність кваліфікації її дій за частиною 4 статті 185 КК України, ніким із учасників судового провадження не оскаржується, а тому, відповідно до положень частини 1 статті 404 КПК України, фактичні обставини вчиненого обвинуваченою кримінального правопорушення за частиною 4 статті 185 КК України, доведеність вини й кваліфікація злочинних дій в цій частині в апеляційному порядку не перевіряються.
Разом з тим органом досудового розслідування дії обвинуваченої ОСОБА_8 були кваліфіковані за ч.1 ст.209 КК України, а саме у легалізації (відмиванні) майна, одержаних злочинним шляхом, а саме у набутті та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення правочину, якщо ці діяння вчинені особою, яка знала, що таке майно прямо та повністю одержано злочинним шляхом.
Проте під час судового розгляду судом першої інстанції за ч.1 ст.209 КК України ОСОБА_8 визнано невинуватою у пред`явленому обвинуваченні та виправдано у зв`язку з відсутністю в її діянні складу кримінального правопорушення.
На обґрунтування суд зазначив, що в матеріалах кримінального провадження відсутні будь-які докази, які б вказували на предикатне діяння (передбачене п.1 примітки до ст. 209 КК), яке передувало легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, існування якого є необхідним для кваліфікації дій ОСОБА_8 за ч.1 ст. 209 КК України. При цьому, відсутній об`єкт кримінального правопорушення, яким являються саме суспільні відносини у сфері здійснення господарської діяльності. Відсутні також будь-які докази, які б свідчили, що обвинувачена ОСОБА_8 мала на меті та діяла з умислом саме легалізувати викрадені кошти (майно) шляхом вчинення правочину (придбання майна), надати правомірного вигляду володінню, використанню, розпорядженню такими коштами (майном) та ввести неправомірно отримані кошти в легальний сектор економіки. 
Дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які полягали у знятті через банкомат викрадених у потерпілого ОСОБА_6 коштів та розрахунок за товари охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції щодо виправдання  ОСОБА_8 за ч. 1 ст. 209 КК України.
Нормами ст. 62 Конституції України та ст. 17 КПК України визначено, що ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину і має бути виправданим, якщо сторона обвинувачення не доведе винуватість особи поза розумним сумнівом. При цьому обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Як передбачено п.п. 1, 2 ч.1 ст.91 КПК України, у кримінальному провадженні підлягають доказуванню: подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення); винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, форма вини, мотив і мета вчинення кримінального правопорушення.
Згідно із ч.1 ст.92 КПК України обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, за винятком випадків, передбачених частиною другою цієї статті, покладається на слідчого, прокурора та, в установлених цим Кодексом випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 94 КПК України слідчий, прокурор, слідчий суддя, суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюють кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Жоден доказ не має наперед встановленої сили.
Диспозицією ч.1 ст.209 КК України передбачено, що легалізацією (відмиванням) доходів, одержаних злочинним шляхом, є вчинення фінансової операції чи правочину з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів, а також вчинення дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких коштів або іншого майна чи володіння ними, прав на такі кошти або майно, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуття, володіння або використання коштів чи іншого майна, одержаних внаслідок вчинення суспільно небезпечного протиправного діяння, що передувало легалізації (відмиванню) доходів.
Суб`єктивна сторона злочину, передбаченого ст. 209 КК України характеризується прямим умислом. Особа усвідомлює суспільну небезпечність вчинених дій, завідомо знаючи про злочинне походження майна або прав на таке майно і бажає вчинити ці дії. Дії, спрямовані на приховування, маскування походження майна, одержаного злочинним шляхом, або володіння ним, права на таке майно, джерела його походження, місцезнаходження» (дії другої групи), із суб`єктивної сторони характеризується метою досягнення результату цих дій у вигляді прихованого чи замаскованого майна.
Для вирішення питання про наявність складу злочину, передбаченого статтею 209 КК України, необхідно встановити, що особа вчинила одну з дій, зазначених у частині 1 цієї статті, з коштами або іншим майном, одержаними внаслідок вчинення предикатного діяння, з метою надання правомірного вигляду володінню, розпорядженню ними, їх використанню, набуттю або приховання чи маскування їх незаконного походження чи володіння ними, прав на них, джерела їх походження, місцезнаходження, переміщення або ж вчинила щодо них фінансову операцію чи уклала угоду.
Під набуттям майна, одержаного унаслідок вчинення предикатного діяння, потрібно розуміти отримання такого майна винною особою, яка усвідомлює його відповідне походження, тим чи іншим оплатним чи безоплатним способом (купівля, отримання в обмін на інші предмети, прийняття як оплата за надані послуги або виконану роботу, одержання як подарунок або як плата за борг тощо). Розпорядження майном, одержаним унаслідок вчинення предикатного злочину, це можливість визначати фактичну долю майна, наприклад, у вигляді передачі іншій особі.
При цьому колегія судів зазначає, що ключовою ознакою складу кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 209 КК України - легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, є мета надати відповідним активам видимість законності та легальності, щоб їх можна було вільно використовувати.
Основнимбезпосереднім об`єктом злочину, передбаченого ст. 209 КК України є встановлений з метою протидії залученню в економіку майна, одержаного злочинним шляхом, та виконання Україною взятих на себе міжнародно-правових зобов`язань порядок здійснення підприємницької та іншої господарської діяльності, а також порядок вчинення цивільно-правових угод в частині особистого та іншого подібного використання майна, не пов`язаного з господарською діяльністю. Додатковим безпосереднім об`єктом виступають інтереси правосуддя, нормальне функціонування фінансової системи, засади добросовісної конкуренції.
При цьому, внаслідок вчинення злочину, передбаченого ст. 209 КК України, шкода заподіюється лише державним чи суспільним інтересам.
Закон України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення» №361-IX від 06 грудня 2019, з наступними змінами, спрямований на захист прав та законних інтересів громадян, суспільства і держави, забезпечення національної безпеки шляхом визначення правового механізму запобігання та протидії легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення, у статті 1 якого наведені терміни, які вживаються в такому значенні:
23) доходи, одержані злочинним шляхом, - будь-які активи, одержані прямо чи опосередковано внаслідок вчинення злочину, зокрема валютні цінності, рухоме та нерухоме майно, майнові та немайнові права, незалежно від їх вартості;
65) фінансова операція - будь-які дії щодо активів клієнта, вчинені за допомогою суб`єкта первинного фінансового моніторингу або про які стало відомо суб`єктам первинного фінансового моніторингу, зазначеним у підпунктах "а"-"д" пункту 7 частини другої статті 6 цього Закону, у рамках ділових відносин з клієнтом, суб`єктам державного фінансового моніторингу, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, державним органам, що провадять діяльність у сфері запобігання та протидії, правоохоронним та розвідувальним органам України в рамках виконання цього Закону.
Згідно статті 5 зазначеного Закону до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, належать будь-які дії, пов`язані із вчиненням фінансової операції чи правочину з доходами, одержаними злочинним шляхом, а також вчиненням дій, спрямованих на приховання чи маскування незаконного походження таких доходів, чи володіння ними, прав на такі доходи, джерел їх походження, місцезнаходження, переміщення, зміну їх форми (перетворення), а так само набуттям, володінням або використанням доходів, одержаних злочинним шляхом.
Так, обвинувачена  ОСОБА_8 в суді першої інстанції показала, що заволоділа телефоном потерпілого щоб отримати кошти, а отримавши кошти, вона їх витратила на власні побутові потреби, зокрема, для придбання одягу, різних товарів, продуктів харчування та мобільного телефону.
Колегія суддів звертає увагу, що стаття 185 КК України містить безпосередні вказівки лише на три найбільш характерні ознаки відповідного злочину, які достатні для отримання уявлення про його суспільно небезпечну сутність. Зокрема, це: 1) спосіб (таємне); 2) суспільно небезпечне діяння (викрадення); 3) предмет (чуже майно). Жодна з суб`єктивних ознак злочину у цій конструкції не вказана, хоча це не означає, що вони можуть бути будь-якими чи є не обов`язковими. 
Обов`язковими суб`єктивними ознаками крадіжки є корисливий мотив - спонукання до незаконного збагачення за рахунок чужого майна та корислива мета - збагатитися самому або незаконно збагатити інших осіб, в долі яких зацікавлений винний.
Крадіжка визнається закінченою з моменту протиправного вилучення майна, коли винна особа отримала реальну можливість розпорядитися чи користуватися ним (заховати, продати, передати іншим особам, вжити за призначенням тощо). Якщо такої можливості не було, вчинене повинно кваліфікуватися як замах на крадіжку.
Визначення того, чи мала особа можливість розпорядитися чи користуватися викраденим майном, вирішується у кожному конкретному випадку з урахуванням характеру майна (зокрема його властивостей, розміру, ваги), місця, з якого воно було вилучено (територія заводу, сільськогосподарські угіддя, сейф, магазин тощо) та інших обставин, які дають змогу констатувати факт розпорядження, користування майном на власний розсуд (спосіб охорони майна, механізм вилучення майна, момент затримання винної особи тощо).
Як судом першої інстанції, так і стороною обвинувачення  дії обвинуваченої  ОСОБА_8 щодо викрадення телефону та грошових коштів потерпілого кваліфіковані за статтею 185 КК України, як закінчений злочин, тобто обвинувачена заволоділа як телефоном, так і грошима потерпілого та розпорядилась ними на свій розсуд, тобто витратила на власні потреби, продукти харчування, телефон.
Колегія суддів, у даному кримінальному провадженні, не вбачає складу легалізації (відмивання) майна, одержаного злочинним шляхом, у діяннях обвинуваченої, які полягали виключно у розпорядженні коштами, отриманими від крадіжки, шляхом їх витрачання на особисті потреби, що є кінцевою метою самої крадіжки (реалізацією корисливого мотиву), а не окремим злочином проти господарської діяльності. 
Будь-які правочини чи операції, що мають ознаки легалізації, повинні бути спрямовані саме на інтеграцію цих грошей у легальний сектор під виглядом чистих доходів. 
У даному пред`явленому  ОСОБА_8 обвинуваченні не наведено жодної обставини, яка може свідчити, що обвинувачена після заволодіння коштами потерпілого, проводилися будь-які фінансової операції, вчинялися правочини з таким майном (коштами), або переміщення, зміна форми (перетворення) такого майна (коштів). Також відсутні дані, що обвинуваченою вчинялися дій, спрямовані на приховування, маскування походження коштів або володіння ними, права на такі кошти, джерела їх походження. Стороною обвинувачення не надано жодного доказу, який може свідчити про умисел обвинуваченої та її намагання приховати чи замаскувати джерело походження коштів.
За таких обставин, у діях обвинуваченої відсутня об`єктивна сторона злочину, передбаченого ч.1 ст.209 КК України.
Отже, колегія суддів дійшла висновків щодо неспроможності доводів апеляційної скарги прокурора у частині доведеності вчинення ОСОБА_8 кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України, та вважає, що дії обвинуваченої ОСОБА_8 , які полягали у знятті через банкомат викрадених у потерпілого ОСОБА_6 коштів та розрахунок цими грошима за товари, охоплюються об`єктивною стороною кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.185 КК України.
На підставі встановленого, колегія суддів апеляційного суду вважає вирок суду першої інстанції в частині визнання  ОСОБА_8 невинуватою у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 КК України та виправдання, законним, вмотивованим та обґрунтованим та не вбачає підстав для його скасування в цій частині. апеляційна скарга прокурора в цій частині необґрунтована та не підлягає задоволенню.
Разом з тим, колегія суддів вважає слушними доводи прокурора, що всупереч ст.96-2 КК України суд при визначенні долі речових доказів, а саме куртки жіночої світло-рожевого кольору та мобільного телефона «Тесnо Sрагк 30С», ухвалив рішення повернути їх обвинуваченій ОСОБА_8 , яка в свою чергу їх придбала на викрадені у потерпілого ОСОБА_6 кошти.
З ч.1 ст.98 КПК України вбачається, що речовими доказами є матеріальні об`єкти, які були знаряддям вчинення кримінального правопорушення, зберегли на собі його сліди або містять інші відомості, які можуть бути використані як доказ факту чи обставин, що встановлюються під час кримінального провадження, в тому числі предмети, що були об`єктом кримінально протиправних дій, гроші, цінності та інші речі, набуті кримінально протиправним шляхом або отримані юридичною особою внаслідок вчинення кримінального правопорушення.
Відповідно до статті 96-1 КК України, спеціальна конфіскація полягає у примусовому безоплатному вилученні за рішенням суду у власність держави грошей, цінностей та іншого майна у випадках, визначених цим Кодексом, за умови вчинення умисного кримінального правопорушення або суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки діяння, передбаченого Особливою частиною Кодексу, за які передбачено основне покарання у виді позбавлення волі або штрафу понад три тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Згідно вимог п.1 ч.1 та ч.2 ст. 96-2 КК України у разі, якщо гроші, цінності та інше майно одержані внаслідок вчинення кримінального правопорушення та/або є доходами від такого майна, застосовується спеціальна конфіскація. 
У разі якщо гроші, цінності та інше майно, зазначені у частині першій цієї статті, були повністю або частково перетворені в інше майно, спеціальній конфіскації підлягає повністю або частково перетворене майно. 
Згідно ч.ч.9-10 ст.100 КПК України питання про спеціальну конфіскацію та долю речових доказів і документів, які були надані суду, вирішується судом під час ухвалення судового рішення, яким закінчується кримінальне провадження. 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, куртка жіноча світло-рожевого кольору та мобільний телефон «Тесnо Sрагк 30С» були придбані ОСОБА_8 за кошти, викрадені у потерпілого ОСОБА_6 , тобто є майном, яке підпадають під ознаки, визначені статтею 96-2 КК України, що підлягає спеціальній конфіскації. 
За таких обставин, колегія суддів апеляційного суду вважає, що відповідно до положень ст.96-2 КК України, вилучене майно, а саме: куртку жіночу світло-рожевого кольору, яку передано в камеру зберігання речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області (квитанція від 10.03.2025, порядковий номер 133) та мобільний телефон "Tecno Spark 30C" та коробку до нього, які передано в камеру зберігання речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області (квитанція від 10.03.2025, порядковий номер 133), які одержане внаслідок вчинення кримінального правопорушення підлягає конфіскації у власність держави.
Колегія суддів вважає слушними доводи прокурора про неправильне застосування судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме вимог статті 69 КК України та призначення  ОСОБА_8 покарання нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст.185 КК України, що потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої внаслідок м`якості.
Згідно з вимогами статей 50, 65 КК України та роз`яснень, що містяться у пунктах 1, 2, 8 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» № 7 від 24 жовтня 2003 року, з наступними змінами, вирішуючи питання про вид та розмір покарання щодо особи, яка визнається винною у вчиненні злочину, суди зобов`язані дотримуватися загальних засад призначення покарання, через які реалізуються принципи законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання; приймати до уваги ступінь тяжкості вчиненого винною особою злочину, обставини цього злочину, його наслідки, дані про особу винного та обставини справи, що обтяжують чи пом`якшують покарання. Судам належить обговорювати питання про призначення передбаченого законом більш суворого покарання особам, які вчинили злочини на ґрунті пияцтва, алкоголізму, наркоманії, за наявності рецидиву злочину, у складі організованих груп чи за більш складних форм співучасті (якщо ці обставини не є кваліфікуючими ознаками), і менш суворого - особам, які вперше вчинили злочини, неповнолітнім, інвалідам, особам похилого віку і тим, які щиро розкаялись у вчиненому, активно сприяли розкриттю злочину, відшкодували завдані збитки тощо.
Визначаючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, суди повинні виходити з класифікації злочинів (за статтею 12 КК України), а також із особливостей конкретного злочину й обставин його вчинення (форма вини, мотив і мета, спосіб, стадія вчинення, кількість епізодів злочинної діяльності, роль кожного зі співучасників, якщо злочин вчинено групою осіб, характер і ступінь тяжкості наслідків, що настали, тощо).
Досліджуючи відомості про особу обвинуваченого, суд повинен з`ясувати його вік, стан здоров`я, поведінку до вчинення злочину як у побуті, так і за місцем роботи чи навчання, його минуле (зокрема, наявність не знятих чи не погашених судимостей, адміністративних стягнень), склад сім`ї (наявність на утриманні дітей та осіб похилого віку), його матеріальний стан тощо.
Висновки з усіх питань, пов`язаних із призначенням покарання, необхідно належним чином мотивувати у вироку.
Призначення основного покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, нижчого від найнижчої межі, передбаченої законом за конкретний злочин, або перехід до іншого, більш м`якого виду основного покарання, або непризначення обов`язкового додаткового покарання може мати місце лише за наявності декількох (не менше двох) обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного. У кожному такому випадку суд зобов`язаний у мотивувальній частині вироку зазначити, які саме обставини справи або дані про особу обвинуваченого він визнає такими, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину і впливають на пом`якшення покарання. При цьому необхідно враховувати не тільки мету й мотиви, якими керувалась особа при вчиненні злочину, а й її роль серед співучасників, поведінку під час та після вчинення злочинних дій тощо.
Положеннями частини 2 статті 50 КК України визначено, що покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових злочинів як засудженими, так і іншими особами.
Відповідно до вимог статті 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових злочинів. Суд, призначаючи покарання, зобов`язаний врахувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Виходячи з принципу співмірності, цей захід примусу за своїм видом і розміром має бути адекватним (відповідним) характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного. При виборі покарання мають значення і повинні братися до уваги обставини, які його пом`якшують і обтяжують.
Як убачається з вироку, суд першої інстанції визнав обставинами, що пом`якшують покарання те, що  ОСОБА_8 повністю визнала свою вину, щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, добровільно частково відшкодувала заподіяну потерпілому шкоду, обставиною, яка обтяжує покарання обвинуваченій є вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Крім того, при призначенні покарання суд врахував, що  ОСОБА_8 раніше судима, немає постійного місця роботи, посередньо характеризується за місцем проживання, позицію потерпілого, який просив суд не призначати ОСОБА_8 суворе покарання.Відповідно до висновку органу пробації ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначається як високий.
На обґрунтування застосування вимог статті 69 КК України суд першої інстанції зазначив про наявність декількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого, а саме повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне часткове відшкодування завданого збитку, позицію потерпілого, який просив суд не призначати ОСОБА_8 суворе покарання, у зв`язку з чим вважав за можливе призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України.
Однак, колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції щодо можливості застосування статті 69 КК України, оскільки наведені судом обставини не знижують ступеня тяжкості діянь, вчинених  ОСОБА_8 , до такої міри, яка є необхідною і достатньою для застосування ст. 69 КК України і призначення покарання, нижчого від найнижчої межі, встановленої в санкції ч.4 ст. 185 КК України.
Відповідно до позиції Верховного суду, викладеної у справі № 629/2739/18 від 03.02.2021, згідно з якою частина 1 статті 69 КК надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину.
Тобто такі обставини або сукупність обставин мають одночасно відповідати двом умовам: вони визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Таким чином, висновки суду першої інстанції про можливість застосування до обвинуваченої  ОСОБА_8 положень статті 69 КК України та призначення їй основного покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції частини 4 статті 185 КК України, а саме у виді 3 років 6 місяцівпозбавлення волі, є помилковим і зроблений без належного урахування конкретних обставин справи, тяжкості скоєного й інформації про особу винної, розмір покарання не відповідає загальним засадам призначення покарання, принципам законності, обґрунтованості та індивідуалізації покарання.
Норми кримінального законодавства наділяють суд правом вибору у визначених законом межах заходу примусу певного виду і розміру. Така функція суду за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки передбачає вибір однієї з альтернативних форм реалізації кримінальної відповідальності і потребує взяття до уваги й оцінки відповідно до визначених законом орієнтирів усіх конкретних обставин справи, без урахування яких обрана міра покаранняне може вважатися справедливою. Справедливість покарання має визначатися з урахуванням інтересів усіх суб`єктів кримінально-правових відносин, а також інших осіб з погляду підвищення рівня їх безпеки шляхом запобігання вчиненню нових злочинів і надання підстав правомірно очікувати відповідну протиправному діянню реакцію держави, що є важливим чинником юридичної захищеності людини.
Разом з тим, суд першої інстанції, призначаючи  ОСОБА_8 покарання із застосуванням положень статті 69 КК України, належним чином не врахував тяжкість вчиненого злочину, що  ОСОБА_8 вчинила дане кримінальне правопорушення будучи раніше судимою за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, після відбуття покарання у місцях позбавлення волі, належних висновків не зробила, відповідно на шлях виправлення не стала, повторно вчинила умисний, корисливий злочин, завдану шкоду потерпілому обвинувачена відшкодувала в ході судового розгляду в незначній сумі 3000 грн., враховуючи заподіяну майнову шкоду в розмірі 24389,86 грн. та моральну - 10000 грн., кримінальне правопорушення розкрито лише за результатами вжитих розшукових заходів органами правоохоронних органів, за належні потерпілому кошти здійснювала покупки товарів не першої необхідності, за висновком органу пробацїї ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення високий,що свідчить про відсутність позитивних змін в особистості  ОСОБА_8 та готовності до самокерованої правослухняної поведінки в суспільстві.
Крім цього, обвинувачена  ОСОБА_8 , будучи особою працездатного віку, офіційно не працевлаштована, постійного законного джерела доходу не має, вказане, а також стан алкогольного сп`яніння і стали підґрунтям для вчинення цього умисного корисливого тяжкого злочину.
За таких обставин, суд першої інстанції, встановивши обставини, які пом`якшують покарання, жодним чином не обґрунтував, яким чином такі пом`якшуючі обставини істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, а також належним чином не врахував дані про особу обвинуваченої.
Відтак, колегія суддів вважає слушними апеляційні доводи прокурора, що ухвалене судом рішення про призначення ОСОБА_8 покарання з застосуванням статті 69 КК України є незаконним і немотивованим, внаслідок чого судом першої інстанції неправильно застосовано закон України про кримінальну відповідальність та обвинуваченій призначено покарання, яке внаслідок м`якості не відповідає ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Згідно з вимогами статті 409 КПК України, підставами для скасування або зміни вироку при розгляді справи у суді апеляційної інстанції є неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, а також невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої.
Неправильним застосуванням закону України про кримінальну відповідальність, що тягне за собою скасування або зміну судового рішення, є застосування судом закону, який не підлягає застосуванню, відповідно до вимог пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України.
Згідно зі статтею 414 КПК України, невідповідним ступеню тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченого визнається таке покарання, яке хоч і не виходить за межі, встановлені відповідною статтею (частиною статті) закону України про кримінальну відповідальність, але за своїм видом чи розміром є явно несправедливим через м`якість або через суворість.
Таким чином, на підставі пункту 4 частини 1 статті 409 КПК України, пункту 2 частини 1 статті 413 КПК України, статті 414 КПК України вирок суду першої інстанції підлягає скасуванню в частині призначеного ОСОБА_8 покарання, у зв`язку з неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, а саме застосування статті 69 КК України, яка не підлягає застосуванню, у зв`язку з чим призначене судом покарання є явно несправедливим через м`якість.
Щодо призначення судом, на думку обвинуваченої ОСОБА_8 , занадто суворого покарання, можливості застосування до неї вимоги статей 75 КК України, то колегія суддів вважає, що з урахуванням ступеня тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, обставин вчинення злочину і його наслідків, зазначені доводи в апеляційній скарзі обвинуваченої не є переконливими, оскільки не свідчать про можливість виправлення обвинуваченої без відбування покарання та що таке звільнення від відбування покарання буде достатнім для її виправлення і попередження вчинення нових кримінальних правопорушень.
Колегія суддів уважає, що звільнення обвинуваченої ОСОБА_8  від відбування призначеного покарання з випробуванням із встановленням іспитового строку не буде відповідати принципам справедливості, індивідуалізації призначення покарання та не сприятиме виправленню обвинуваченої й попередження вчинення нових кримінальних правопорушень, як засудженою, так і іншими особами та не буде таким, що відповідатиме вимогам статей 50, 65 КК України.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).
На підставі викладеного, приймаючи до уваги вимоги пункту 2 частини 1 статті 420 та частини 1 статті 421 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне вирок суду першої інстанції в частині призначеного обвинуваченій ОСОБА_8 покарання скасувати та ухвалити новий вирок у цій частині, оскільки це погіршує становище обвинуваченої, про що просить прокурор в апеляційній скарзі.
Відповідно до вимог статті 404 КПК України та враховуючи роз`яснення, що містяться упункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України № 1 від 15 травня 2006 року «Про практику постановлення судами вироків (постанов) при розгляді кримінальних справ в апеляційному порядку», апеляційний суд перевіряє вирок у межах апеляційної скарги і не повинен наводити у своєму вироку доводи на підтвердження тих висновків суду першої інстанції, які не оспорювалися в апеляційній скарзі, і скасовує вирок цього суду лише втій частині, у який визнав його незаконним чи необґрунтованим. Зокрема, якщо в апеляційній скарзі порушено питання про скасування вироку суду першої інстанції у зв`язку з необхідністю застосувати більш суворе покарання або через неправильне звільнення обвинуваченого від відбування покарання, апеляційний суд не наводить у вироку докази на підтвердження винуватості особи у вчиненні злочину, доводи щодо кваліфікації діяння тощо.
Враховуючи вказані норми кримінального процесуального закону та роз`яснення Пленуму Верховного Суду України, колегія суддів не проводила судове слідство з метою з`ясування тих фактичних обставин справи, які не оспорювалися.
Таким чином, колегія суддів визнає доведеним, що  ОСОБА_8 , 30 січня 2025 року близько 10 год., перебуваючи за місцем проживання ОСОБА_6 , що за адресою: АДРЕСА_4 під час спільного розпивання алкогольних напоїв із потерпілим, помітила належний йому мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro» та в цей час у неї виник умисел направлений на крадіжку чужого майна.
Тоді ж, достовірно знаючи і розуміючи, що в країні діє воєнний стан, який введений на території України згідно Указу Президента України №64/2022 від 24.02.2022, затвердженого Законом України від 24.02.2022 №2102-ІХ та продовжений іншими Указами Президента України, востаннє Указом Президента України №740/2024 від 28.10.2024, затвердженим Законом України від 29.10.2024 № 4024-IX, реалізовуючи свій злочинний умисел, спрямований на таємне викрадення чужого майна ОСОБА_8 , скориставшись тим, що за її діями ніхто не спостерігає, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з метою особистого збагачення, розуміючи та усвідомлюючи, що в країні діє воєнний стан, підійшла до дивану у вітальній кімнаті вищевказаної квартири та перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, таємно, повторно, умисно, викрала мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro» у прозорому чохлі із сім-картою мобільного оператора ПрАТ «Київстар» НОМЕР_1 вартістю 3527 гривень 40 копійок, який сховала у кишеню своєї куртки та вийшла з квартири.
Після чого, ОСОБА_8 реалізовуючи свій єдиний протиправний умисел, спрямований на таємне викрадення грошових коштів, в період часу з 12 год. 01 хв. по 22 год. 27 хв. 30 січня 2025 року, діючи умисно, таємно, з корисливих мотивів, маючи при собі мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», який належить ОСОБА_6 , заздалегідь знаючи, що даний мобільний телефон підтримує функцію безконтактної оплати, яка не потребує введення пін-коду, вчинила ряд тотожних дій, спрямованих на вчинення крадіжки грошових коштів із банківської картки № НОМЕР_2 , емітованої АТ «Державний ощадний банк України» з розрахунковим рахунком НОМЕР_3 на ім`я потерпілого ОСОБА_6 , яка прив`язана до даного телефону, з метою власного збагачення. 
Так, 30 січня 2025 року о 12 год. 01 хв. ОСОБА_8 перебуваючи неподалік банкомату №10022-015 76692 A2200077 що розташований по вул. Проскурівська, 15 у м. Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , без згоди та відома власника картки, здійснила зняття грошових коштів в розмірі 10000 грн., таким чином умисно, повторно, таємно викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 14 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Stimma», що розташований по вул. Проскурівська, 21/31 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 1249 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Крім цього, 30 січня 2025 року о 15 год. 24 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Prego», що розташований по вул. Проскурівська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 2699 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 15 год. 30 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Супер ціна», що розташований по вул. Проскурівська, 2 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 559 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 38 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Тютюн», що розташований по вул. Кам`янецька, 19/1 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 220 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Після чого, 30 січня 2025 року о 15 год. 44 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Київстар», що розташований по вул. Кам`янецька, 19/1А у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 828 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 15 год. 55 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Винокурня західна», що розташований по вул. Кам`янецька, 48 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 115 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала вказані грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 16 год. 19 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Socka bar», що розташований по вул. Староміська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 1529 грн. 99 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Також, 30 січня 2025 року о 16 год. 29 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні кафе «Пан випікан», що розташований по вул. Староміська, 21 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 393 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Крім цього, 30 січня 2025 року о 19 год. 51 хв. та 19 год. 53 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «Сільпо», що розташований по вул. Старокостянтинівське шосе, 6 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення неодноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупки на суму 1464 грн. 02 коп. та 1610 грн. 00 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Окрім цього, 30 січня 2025 року о 22 год. 27 хв. ОСОБА_8 , перебуваючи в приміщенні магазину «АТБ», що розташований по вул. Проскурівська, 50 у місті Хмельницький, використовуючи раніше викрадений мобільний телефон марки «Xiаomi» моделі «Redmi Note8Pro», до якого прикріплена банківська картка АТ «Державний ощадний банк України» № НОМЕР_2 , видана на ім`я ОСОБА_6 , шляхом проведення одноразової транзакції оплати за товар через банківський термінал у вказаному магазині, без згоди та відома власника картки здійснила покупку на суму 295 грн. 45 коп., таким чином умисно, повторно, таємно, з корисливих мотивів, викрала грошові кошти.
Таким чином, ОСОБА_8 умисно таємно викрала вище вказані грошові кошти та мобільний телефон, які належать потерпілому ОСОБА_6 , спричинивши останньому майнової шкоди на загальну суму 24489 грн. 86 коп. 
За таємне викрадення чужого майна (крадіжка), вчинене повторно в умовах воєнного стану, ОСОБА_8 підлягає кримінальній відповідальності за ч. 4 ст. 185 КК України.
При призначені  ОСОБА_8 покарання, його виду та розміру, колегія суддів враховує наступне.
У відповідності до практики Європейського суду з прав людини, складовим елементом принципу верховенства права є очікування від суду застосування до кожного злочинця такого покарання, яке законодавець вважає пропорційним (справа «Скополла проти Італії» від 17.09.2009). Для того, щоб втручання вважалося пропорційним, воно має відповідати тяжкості правопорушення і не становити особистий і надмірний тягар для особи (справа Ізмайлов проти Росії від 16.10.2008).
Керуючись загальними засадами призначення покарання, а саме статтею 65 КК України, суд має призначати покарання конкретній особі за конкретний злочин, максимально індивідуалізуючи покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного, які підлягають обов`язковому врахуванню. Під час вибору покарання мають значення обставини, які його пом`якшують та обтяжують, відповідно до положень статей 66 та 67 КК України.
З огляду на наведене, призначаючи покарання обвинуваченій ОСОБА_8 колегія суддів враховує ступінь тяжкості і конкретні обставини вчиненого нею кримінального правопорушення, а саме, що ОСОБА_8 вчинила умисний корисливий злочин проти власності в умовах воєнного стану, що істотно підвищує суспільну небезпечність вчиненого, загальну вартість викрадених коштів, що обвинувачена за належні потерпілому кошти здійснювала покупки товарів не першої необхідності, що відповідно до статті 12 КК України вчинене нею кримінальне правопорушення є тяжким злочином, вчинений з прямим умислом та корисливим мотивом, відомості про особу обвинуваченої, яка посередньо характеризується за місцем проживання; будучи особою працездатного віку, офіційно не працевлаштована, постійного законного джерела доходу не має, що і стало підґрунтям для вчинення корисливого тяжкого злочину; раніше неодноразово судима за вчинення умисних корисливих злочинів проти власності, на шлях виправлення не стала та після звільнення з місць позбавлення волі знов вчинила аналогічне умисне, корисливе кримінальне правопорушення, не має стійких соціальних зв`язків, її донька з 01.09.2025 року проживає окремо, з цивільним чоловіком обвинуваченої. 
Колегія суддів враховує як обставину, що обтяжує покарання, вчинення злочину в стані алкогольного сп`яніння.
Згідно висновку органу пробації ризик вчинення обвинуваченою повторного кримінального правопорушення оцінюється як високий, її виправлення неможливе без ізоляції від суспільства.
Виходячи із системного тлумачення законодавства та із усталеної судової практики (постанова Верховного Суду від 22.03.2018 року по справі №759/7784/15-к, провадження № 51-2607 км 18; постанова Верховного Суду від 06.07.2021 року по справі № 243/3208/19, провадження № 51-765км21; постанова Касаційного кримінального суду у складі Верховного суду у справі № 520/16394/16-к від 27 квітня 2021 року, постанова Верховного Суду від 14 листопада 2022 року у справі № 640/3693/15-к), щире каяття, характеризуючи ставлення винної особи до вчиненого нею злочину, означає, що особа визнає свою вину, дає правдиві показання, щиро жалкує про вчинене, негативно оцінює злочин, бажає виправити ситуацію, що склалася, співчуває потерпілому, демонструє готовність понести заслужене покарання.
Про щирість каяття особи свідчить і поведінка засудженого після вчинення злочину. Якщо особа сприяє розкриттю вчиненого нею злочину (викриває співучасників, видає знаряддя та засоби вчинення злочину, видає або допомагає у розшуку майна здобутого злочинним шляхом, надає інші докази тощо), добровільно відшкодовує завдані збитки або усуває завдану шкоду, такі дії об`єктивно підтверджують щире каяття особи.
У контексті зазначеного слід послатися й на роз`яснення, що містяться у пункті 3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про звільнення особи від кримінальної відповідальності» від 23 грудня 2005 року № 12, відповідно до яких щире розкаяння характеризує суб`єктивне ставлення винної особи до вчиненого злочину, яке виявляється в тому, що вона визнає свою провину, висловлює жаль з приводу вчиненого та бажання виправити ситуацію, що склалася.
Щире каяття - це певний психічний стан винної особи, коли вона засуджує свою поведінку, прагне усунути заподіяну шкоду та приймає рішення більше не вчиняти злочинів, що об`єктивно підтверджується визнанням особою своєї вини, розкриттям всіх відомих їй обставин вчиненого діяння, вчиненням інших дій, спрямованих на сприяння розкриттю злочину, або відшкодування заданих збитків чи усунення заподіяної шкоди.
Основною формою прояву щирого каяття є повне визнання особою своєї вини та правдива розповідь про всі відомі їй обставини вчиненого злочину. Якщо особа приховує суттєві обставини вчиненого злочину, що значно ускладнює розкриття злочину, визнає свою вину лише частково для того, щоб уникнути справедливого покарання, її каяття не можна визнати щирим, справжнім.
Зважаючи на наведене, обставини провадження, колегія судів при призначені покарання обвинуваченій також враховує, що ОСОБА_8 повністю визнала свою вину щиро розкаялась у вчиненому, активно сприяла розкриттю кримінального правопорушення, частково відшкодувала заподіяну потерпілому шкоду у незначному розмірі.
Колегія суддів при призначені покарання обвинуваченій визнає обставинами, що пом`якшують покарання визнання вини, щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, а також добровільне відшкодування частини завданої майнової шкоди.
Також колегія суддів враховує позиції потерпілого, який не наполягав на призначенні суворого покарання. При цьому наголошує, що позиція потерпілого не є вирішальною при призначенні покарання.
За таких обставин, колегія суддів вважає, що виправлення обвинуваченої можливе лише в умовах ізоляції від суспільства, з призначенням покарання обвинуваченій ОСОБА_8 за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 років 6 місяців позбавлення волі, яке буде відповідати тяжкості кримінального правопорушення, сприятиме виправленню обвинуваченої та попередженню вчинення нових злочинів як нею, так і іншими особами, а також не буде становити «особистого надмірного тягаря для особи» та відповідатиме справедливому балансу між загальними інтересами суспільства й вимогами захисту основоположних прав конкретної особи.
На підставі викладених вище обставин, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга обвинуваченої  ОСОБА_8 не підлягає задоволенню, оскільки доводи обвинуваченої щодо призначення її надто суворого покарання та наявності підстав для її звільнення від відбування покарання з випробуванням свого підтвердження під час апеляційного розгляду не знайшли, апеляційна скарга прокурора підлягає частковому задоволенню, вирок підлягає скасуванню в частині призначення покарання  ОСОБА_8 та вирішення питання щодо речових доказів, з ухваленням в цій частині нового вироку, у зв`язку із неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність, що у свою чергу потягло невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі обвинуваченої. 
Керуючись статтями 404, 405, 407, 420 КПК України, колегія суддів, - 

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу обвинуваченої  ОСОБА_8 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу прокурора Окружної прокуратури міста Хмельницького ОСОБА_9 задовольнити частково.

Вирок Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 12 березня 2026 року стосовно ОСОБА_8 , скасувати в частині призначеного покарання та рішення щодо речових доказів, ухвалити новий вирок у цій частині.

Призначити  ОСОБА_8 показання за ч.4 ст.185 КК України у виді 5 (п`яти) років 6 (шести) місяців позбавлення волі. 

Речові докази: куртку жіночу світло-рожевого кольору, мобільний телефон "Tecno Spark 30C" та коробку до нього, які передано в камеру зберігання речових доказів Хмельницького РУП ГУНП в Хмельницькій області (квитанція від 10.03.2025, порядковий номер 133) на підставі статті 96-2 КПК України конфіскувати.

В іншій частині вирок суду залишити без змін.

Вирок набирає законної сили з моменту його проголошення та може бути оскаржений бути оскаржений у касаційному порядку до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня його проголошення, а засудженою, яка тримається під вартою, - у той самий строк з дня вручення їй копії судового рішення.

Судді:

ОСОБА_1 ОСОБА_2 ОСОБА_3