Справа №705/5971/24
2/705/362/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2026 року  м.Умань

Уманський міськрайонний суд Черкаської області у складі: 
головуючого судді Єщенко О.І., 
за участю:
секретаря судового засідання Остропольської О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , поданим представником адвокатом Коропом Сергієм Валентиновичем, до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину,

ВСТАНОВИВ:
Адвокат Короп С.В. звернувся до суду з позовом, в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 , третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на дитину, в якому просив: позбавити ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти у розмірі 1/3 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з моменту подачі позову до суду; стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , судовий збір в сумі 1 211 грн 20 коп. за позовну вимогу про позбавлення батьківських прав.
В обґрунтування позову зазначено, що заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2017 розірвано шлюб між сторонами. За час спільного проживання, перебуваючи у шлюбі, народився син ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який проживає з позивачем та перебуває на його повному утриманні. Відповідач самоусунулася від виховання дитини та ухиляється від виконання батьківських обов`язків, не виявляє турботи щодо свого сина, не бере участі у вихованні дитини, не провідує сина, не цікавиться здоров`ям дитини, успіхами у навчанні, морально та матеріально дитину не підтримує. Всі ці обставини стали невимогливою підставою для подальшого звернення до суду про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 в порядку, передбаченому ст. 164-166 СК України. На даний час син позивача як ніколи потребує уваги, належного виховання, безперешкодного доступу до виховних дошкільних, позашкільних закладів, заслуговує на достатнє утримання, повне та повноцінне піклування. Разом з цим ОСОБА_4 з вересня 2021 проживає з позивачем, а ОСОБА_2 виїхала за кордон, де на даний час проживає і знаходиться. В Україну не приїздить останні 3 роки, з сином не зустрічається, спілкування не підтримує, уваги не приділяє. У зв`язку з тим, що відповідач самоусунулася від дитини, цим самим тотально перешкоджає вільному розвитку та здійсненню виховання сина. Позивач без її згоди не може вільно влаштувати дитину до виховних закладів, у супроводі подорожувати до відпочинкових місць, лікування, займатися повноцінним вихованням дитини, докладати самостійних зусиль щодо фізичного та духовного його розвитку, тощо. На підставі наведеного вище, позивач та його представник дійшли переконання, що відповідач ухиляється від виконання встановлених законом обов`язків по вихованню своєї дитини, не проявляє жодного інтересу до нього та не піклується ним, тому є підстави для позбавлення батьківських прав щодо сина ОСОБА_4 . Крім того, відповідач ОСОБА_2 є дієздатною та має можливість працювати, отримувати доходи і матеріально утримувати дитину, надаючи їй матеріальну допомогу. У даному випадку матеріальне становище дитини важке, так як він сам матеріально утримує сина. Разом з тим, будь-яких стягнень за рішенням суду з відповідача ОСОБА_2 , наскільки відомо позивачу, не проводиться, інших малолітніх дітей у неї немає. Відповідач ОСОБА_2 після припинення стосунків ухиляється від виконання свого батьківського обов`язку щодо матеріального забезпечення сина, а тому позивач змушений звернутися до суд з позовом про примусове стягнення аліментів з відповідача.
Ухвалою від 11.11.2024 відкрито провадження у справі.
06.12.2024 представником відповідача ОСОБА_2 – адвокатом Тетева-Родюк І.О. у системі «Електронний суд» сформовано відзив на позовну заяву, який зареєстровано в суді 09.12.2024, у якому вона просила: позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити частково: стягувати з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в розмірі 1/4 частки заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову та до досягнення дитиною повноліття; у задоволенні решти позовних вимог відмовити; стягнути з позивача на користь відповідача судові витрати.
У відзиві на позовну заяву представником відповідача зазначено, що після розірвання шлюбу дитина залишилась проживати з матір`ю ОСОБА_2 . Оскільки після розірвання шлюбу, а саме 12.04.2017 ОСОБА_1 здійснив викрадення дитини, а у подальшому не дозволяв бачитися відповідачу з дитиною, ОСОБА_2 вимушена була звернутися до поліції та служби у справах дітей Уманської міськради, у зв`язку з вищевикладеним з ОСОБА_1 були проведені профілактичні бесіди. Що стосується долученої позивачем до позовної заяви, заяви про внесення відомостей до ЄРДР за фактом спричинення тілесних ушкоджень ОСОБА_4 , представником відповідача зазначено, що дані обставини та викладені факти були предметом дослідження та розгляду у кримінальній справі № 705/147/18 Уманського міськрайонного суду Черкаської області, зокрема вироком від 16.11.2018 ОСОБА_2 визнано невинуватою та виправдано у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 125 КК України, у зв`язку з відсутністю в її діях складу вказаного кримінального правопорушення. Що стосується долучених позивачем до позовної заяви висновків спеціаліста в галузі судової медичної експертизи № 542 від 08.11.2021 та № 470 від 08.09.2022, то дані висновки взагалі не мають жодного відношення ні до наявного між сторонами спору, ні до відповідача зокрема, а тому мета їх долучення до вказаної справи невідома. Що стосується адміністративної справи Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/1118/22, варто зазначити, що провадження у справі про адміністративне правопорушення було закрите у зв`язку з закінченням на момент розгляду справи строку накладення адміністративного стягнення, а тому не є належним доказом для встановлення будь-яких фактів. Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області № 705/3579/17 від 07.09.2020 визначено місце проживання дитини ОСОБА_4 з матір`ю, визначено графік побачень батька ОСОБА_1 з сином. Натомість зазначеному ОСОБА_1 чинив перешкоди у виконанні рішення суду, чинив тиск та погрози застосування фізичної розправи над відповідачем. У зв`язку з вищевикладеним, оскільки ОСОБА_1 не віддав дитину відповідачу, з міркувань безпеки, оскільки будь-які дії щодо захисту своїх прав та прав дитини, викликають ворожу поведінку ОСОБА_1 , наразі відповідач обмежена в можливості повною мірою здійснювати спілкування з дитиною та його виховання, не зі своєї вини. Варто також повідомити, що у зв`язку з повномасштабним вторгненням та ситуацією в країні, яка загрожувала життю, відповідач просила ОСОБА_1 надати їй можливість вивезти сина задля його безпеки до іншої країни. Проте ОСОБА_1 не віддав відповідачу сина, заблокував ОСОБА_2 та бабусю дитини у телефоні дитини, та не давав можливості ані відповідачу, ані бабусі спілкуватися з дитиною, передавати дитині грошові кошти чи подарунки, при цьому здійснював погрози фізичною розправою. У зв`язку з вищевикладеним, враховуючи ситуацію, що склалась, вважають будь-які підстави позбавлення батьківських прав відповідача відсутні. Що стосується долучених позивачем до позовної заяви письмових пояснень осіб, то вони не можуть бути прийняті до уваги, оскільки не містять засвідчення в установленому порядку справжності підпису осіб, а отже неможливо встановити хто та коли саме їх писав, а тому такі пояснення є недопустимими доказами у розумінні норм ЦПК України. Щодо висновку органу опіки та піклування Служби у справах дітей Уманської міської ради № 5586/01/01-35 від 09.08.2024 представником зазначено, що органу опіки та піклування ОСОБА_2 подавала своє заперечення та долучала всі належні документи та докази, які пояснюють ситуацію, що склалась. Однак орган опіки на зв`язок з відповідачем не виходив, письмові докази до уваги не прийняв. Висновок органу опіки та піклування не містить відомостей щодо наявності виключних обставин, які б свідчили про свідоме нехтування відповідачкою своїми батьківськими обов`язками, та які б були законною підставою для застосування такого крайнього заходу впливу, як позбавлення батьківських прав. Висновок органу опіки та піклування не містить і обґрунтування будь-яких причин, на підставі яких органом опіки та піклування було прийняте таке рішення. Фактично висновок органу опіки та піклування ґрунтується лише на фактах повідомлених позивачем. За наведеного висновок органу опіки та піклування є необґрунтованим та не відповідає інтересам дитини. Відповідач у жодному разі не відмовляється від спілкування зі своєю дитиною, його утримання чи виховання, однак ОСОБА_1 чинить перешкоди відповідачу у спілкуванні з дитиною. Що стосується позовної вимоги про стягнення з відповідача аліментів, то відповідач не заперечує проти стягнення з неї аліментів у розмірі 1/4 частки від заробітку (доходу), що є у меншому розмірі ніж заявлено відповідачем у позові та на думку відповідача саме такий розмір аліментів буде справедливим і не буде накладати непропорційний фінансовий тягар на відповідача та буде необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини.
12.12.2024 представником позивача ОСОБА_1 – адвокатом Коропом С.В. у системі «Електронний суд» сформовано відповідь на відзив, у якій він просив позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити в повному обсязі. У відповіді на відзив зазначено, що позивач не погоджується з доводами представника відповідача, зазначеними у відзиві на позовну заяву. Малолітній ОСОБА_4 з вересня 2021 року проживає з позивачем, а ОСОБА_2 виїхала за кордон де на даний час проживає і знаходиться. В Україну не приїздить останні 3 роки, з сином не зустрічається, спілкування не підтримує, уваги не приділяє. З того часу відповідач жодним чином не намагалася спілкуватися з сином. Заявлене бажання відповідача спілкуватись із сином не знаходить свого практичного відображення, оскільки жодних дій спрямованих на реалізацію такого бажання відповідач не вчиняв та не вчиняє. Відповідачка вказує на складні стосунки з позивачем та посилається в якості доказів на документи датовані 2018 та 2021 роками, а сама в свою чергу будь-яких підтверджень, що вона зверталася у відповідні органи щодо перешкоджання їй позивачем у виконанні своїх батьківських обов`язків відносно їхнього спільного малолітнього сина в період з грудня 2021 року по теперішній час не надає. Разом з тим, відповідач жодного разу не зверталася до позивача з бажанням побачити сина, не цікавиться його життям, здоров`ям, не піклується про фізичний і духовний розвиток дитини, його виховання, не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на його фізичний розвиток як складову виховання, не виявляє інтересу до внутрішнього світу дитини; не створює умов для отримання дошкільної освіти, матеріальної допомоги не надає. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення ОСОБА_2 від виховання дитини, оскільки вона свідомо нехтує своїми батьківськими обов`язками. Важливим в даній ситуації є те, що позбавлення батьківських прав не призведе до відібрання дитини у матері, оскільки вона з ним не проживає протягом тривалого часу. Тобто, позбавлення батьківських прав відповідача фактично не змінить тривалу існуючу ситуацію між матір`ю та дитиною. Застосовуваний захід не є виключно безстроковим і відповідач має право у випадку зміни своєї поведінки на поновлення батьківських прав в порядку, передбаченому Сімейним Кодексом України (ст. 169).
19.12.2024 представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Тетева-Родюк І.О. у системі «Електронний суд» сформувала заперечення на відповідь на відзив, де зазначила, що позивачем жодними доказами не доведено та взагалі не обґрунтовано у чому полягає якнайкраще забезпечення інтересів дитини у випадку позбавлення відповідача батьківських прав та необхідність застосування до неї такого крайнього заходу впливу. Твердження про те, що відповідач з 2021 року жодним чином не намагалася спілкуватися з сином є неправдивими та спростовуються скріншотами переписок позивача, відповідача та сина. У запереченні також зазначено, що будь-яке спілкування відповідача з сином призводить до переслідування відповідача з боку позивача, принижень, шантажу, відслідковування місцезнаходження відповідача та погроз розправи. У зв`язку з цим відповідач не могла просто фізично знаходитися чи проживати в Україні, піддаючись такому тиску. Просила позовну заяву задовольнити частково, так як зазначено у відзиві на позов. 
Представник позивача ОСОБА_1 – адвокат Короп С.В. у судовому засіданні просив позовні вимоги задовольнити в повному обсязі та позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно її малолітнього сина ОСОБА_4 . Доказами, доданими до позовної заяви, підтверджено факти невиконання та неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків. Син сторін проживає з позивачем, відповідач виїхала за кордон, сина не навідує, участі у його вихованні та утриманні не бере. Відповідачем додані документи, які підтверджують, що до 2022 року у сторін були складні відносини, однак це не дає права відповідачці не спілкуватися з дитиною. Відповідач не надала доказів, що вона зверталася до Служби у справах дітей з метою встановлення годин спілкування, усунення перешкод у спілкуванні з дитиною, тощо.
Позивач ОСОБА_1 у судовому засіданні просив суд його позовні вимоги до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів задовольнити у повному обсязі. Зазначив, що з квітня чи травня 2022 року відповідач не спілкується з сином. Доказів, що вона телефонувала, а її блокували, немає. Вона жодного разу з 2022 року не привітала дитину з днем народження. ОСОБА_2 не виконує батьківського обов`язку, не допомагає фінансово та будь-як ще.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явилася. Попередньо у судовому засіданні 19.03.2025 категорично заперечувала щодо задоволення позовних вимог у частині позбавлення її батьківських прав.
Представник відповідача ОСОБА_2 – адвокат Тетева-Родюк І.О. у судовому засіданні просила суд відмовити у задоволенні позовної вимоги про позбавлення відповідача батьківських прав з підстав, зазначених у відзиві на позовну заяву та запереченнях. Щодо стягнення аліментів – просила в цій частині позов задовольнити частково та стягнути з відповідача аліменти на користь позивача на утримання сина в розмірі 1/4 частки її заробітку (доходу) до досягнення сином повноліття, з для пред`явлення позову до суду. Також зробила заяву, що докази понесених стороною судових витрат будуть надані протягом п`яти днів після ухвалення рішення.
Представник Органу опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради Грохольська С.М. у судовому засіданні зазначила, що зі своєї сторони орган опіки та піклування допомагав сторонам, між якими склалися складні стосунки. ОСОБА_2 виїхала за кордон, участі у вихованні дитини не бере, батьківські обов`язки не виконує. Хлопчик проживає з батьком, любить його, а матір - ні. Висновок складений комісією про позбавлення матері батьківських прав, оскільки її немає в житті дитини.
Свідок ОСОБА_5 у судовому засіданні показала, що проживає з позивачем з жовтня 2024 року, з ними ще проживає її дочка ОСОБА_6 . Відповідача особисто вона не знає. Син позивача ОСОБА_7 проживає разом з ними. Вона жодного разу не бачила, щоб відповідач телефонувала, вітала. Коли вона говорить про матір ОСОБА_7 , він говорить про те, що не хоче нічого чути про матір. Вважає, що це не мати, яка не хоче сама спілкуватися з дитиною. У дитини є всі мережі, номер телефону в ОСОБА_8 не заблокований, вважає, що йому можна додзвонитися. Сам ОСОБА_9 казав, що ОСОБА_10 , він її так називає, не подзвонила йому на день народження. ОСОБА_9 каже, що ОСОБА_11 він знати не хоче. ОСОБА_12 не налаштовує дитину проти матері, надає їй можливість спілкуватися. Вони шукали її в соцмережах, а саме по фейсбуці, але не знайшли. Їй відомо про рішення суду, яким визначено місце проживання дитини з матір`ю. Їй не відомо, чому дитина проживає з батьком, як і не відомо про звернення ОСОБА_13 до поліції, служби у справах дітей. Дитині краще буде проживати з батьком, який про нього піклується, возить на гуртки. Вважає, що ОСОБА_14 буде краще з батьком, чим з ОСОБА_15 . На запитання, чим зміниться життя ОСОБА_7 після позбавлення ОСОБА_11 батьківських прав, відмовилася відповідати. Вона проживає з ОСОБА_16 , тому бачила і знає, що ОСОБА_10 йому не дзвонила і не писала, вона питала як дитини, так і ОСОБА_12 , тобто зазначене вона знає з їх слів. ОСОБА_9 не пояснює чому, але каже, що не хоче бачити ОСОБА_17 у своєму житті.
Свідок ОСОБА_18 у судовому засіданні показав, що суть справи він знає, також знає як позивача, так і відповідача. ОСОБА_19 він знає з дитячих років, а з ОСОБА_15 він знайомий з моменту, коли вони одружилися, чи познайомилися. ОСОБА_17 він з початку війни точно не бачив. З ОСОБА_12 вони сусіди по площадці, часто бачить його зранку та увечері. Знає, що ОСОБА_12 проживає з ОСОБА_7 постійно. Йому не відомо, чи спілкується ОСОБА_10 з сином, може, вона віртуально спілкується. Про маму він ОСОБА_20 не запитував, сам він про неї не говорив, їх бесіди більше стосувалися собаки, з якою ОСОБА_9 гуляє. З його точки зору дитина доглянута, одягнута, взута, має смаколики, привітна, грається з тваринами. З цієї точки зору батько виконує свої батьківські обов`язки, дитина вихована. Як ОСОБА_9 навчається в школі, він не знає, те, що ходить в школу, то точно. Він не знає, чи вони якийсь період часу не проживали разом. Він не знає, чи ОСОБА_10 була відсутня. Не знає, до якого часу вони проживали разом. Між ними ніяких сварок він не чув, на його переконання вони проживали мирно. Він думає, що позбавлення батьківських прав вплине на кращу сторону, бо стягнуться аліменти, як він чув про що позов. Він припускає, що позбавлення батьківських прав покращить становище дитини. З початку війни багато жінок покинули країну, але вже повернулися, причин ОСОБА_21 не повертатися не було. Йому не відомо, коли сторони розлучилися, що ОСОБА_10 з сином проживала період часу з дитиною в ОСОБА_22 , не відомо про рішення суду про визначення місця проживання дитини з матір`ю, не відомо про звернення ОСОБА_11 до поліції та служби у справах дітей. ОСОБА_17 він бачив з дитиною ще коли ОСОБА_9 був маленький у візочку, у більш старшому віці, коли вже ОСОБА_9 ходив до школи, мабуть, не бачив, він не пам`ятає.
Свідок ОСОБА_23 у судовому засіданні показала, що 13 років вона є сусідкою сторін, знає позивача та відповідача. Стосунки сусідські, добрі, родинних стосунків немає. ОСОБА_17 вона бачила кінець 2020 року, початок 2021 року. Рому бачить постійно, він проводить час з батьком, зараз також з ОСОБА_24 . Раніше, коли ОСОБА_10 з ОСОБА_12 проживали разом, увагу більше дитині приділяв батько. Вона не знає, хто водить ОСОБА_20 на заняття, гуртки. До початку війни, на її думку, і мати, і батько займалися дитиною. Вона не знає ні про жодні скандали, виклики сторонами поліції.
Свідок ОСОБА_25 у судовому засіданні показав, що знає як позивача, так і відповідача. Стосунки у них звичайні, вони просто добрі знайомі. З ОСОБА_12 вони ще студентами навчалися. Їх діти разом займаються на спортивних секціях. Відповідача знає, він працював на посаді керівника «Укрпошти», а вона приходила влаштовуватися на вакантну посаду. ОСОБА_12 з 2021 року сам виховує дитину, мати участі у вихованні дитини не бере, всім забезпеченням та вихованням дитини займається батько. Вони приятелюють, його син був на день народженні у ОСОБА_8 . З моменту подружнього життя сторін вони періодично спілкувалися. ОСОБА_17 з початку війни він не бачив ні разу, останній раз бачив десь восени 2021 року. Батько водить, забирає, відвозить ОСОБА_7 на гуртки. Він може охарактеризувати ОСОБА_17 негативно, так, на його думку, не має бути, вважає її безвідповідальною. Те, що ОСОБА_12 утримує дитину, він знає зі слів ОСОБА_12 і думає, що це так, бо матері поруч немає. Він ніколи не чув, що ОСОБА_10 передавала ОСОБА_14 подарунки. Йому не відомо, чому ОСОБА_10 не живе з ОСОБА_12 та ОСОБА_16 , знає лише про процес розлучення між ними.
Вислухавши позивача, представників сторін та третьої особи, малолітнього сина сторін, свідків, дослідивши письмові докази, суд дійшов висновку про таке.
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого (повторно) 23.05.2017 Уманським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Черкаській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_4 (актовий запис за № 306 від 21.05.2013). Його батьками вказані: батько – ОСОБА_1 , матір – ОСОБА_26 .
Заочним рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24.04.2017 розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , зареєстрований за актовим записом № 305 від 04.08.2012 відділом державної реєстрації актів цивільного стану м. Умань Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області.
Відповідно до письмових пояснень малолітнього ОСОБА_4 від 04.07.2024, поданих у Службу у справах дітей, він зазначив, що матері ніякої участі у його житті не бере.
ОСОБА_4 з 17.09.2021 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 з батьком ОСОБА_1 , з 15.10.2021 по теперішній час вони фактично проживають вдвох. Зазначене підтверджується Довідкою про реєстрацію місця проживання особи від 20.09.2021, Витягами з реєстру територіальної громади від 12.06.2023 та від 25.06.2024 та довідкою про склад сім`ї за підписом голови ОСББ «Цвіт калини» від 27.08.2023.
Згідно з характеристикою за підписом голови ОСББ «Цвіт калини» ОСОБА_1 проживає по АДРЕСА_1 з 2009 року. За період проживання скарг, заяв, вимог до нього до ОСББ не надходило. Проживає з сином з жовтня 2021 року. Люблячий батько, приділяє багато часу, власних сил для виховання сина. За місцем проживання характеризується з позитивного боку. У побуті тактовний, працелюбний, доброзичливий. Із сусідами підтримує добрі взаємини, ввічливий, врівноважений, користується авторитетом, при потребі завжди приходить на допомогу. До алкогольних напоїв підходить як людина зі здоровим глуздом, ставлення до наркотичних засобів негативне. У випадках, котрі дискредитують людську гідність, ОСОБА_1 не помічений.
У Акті від 21.12.2021 обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 зазначено, що мати ОСОБА_2 з сім`єю не проживає. Між матір`ю та батьком постійно виникають конфлікти, що негативно впливає на дитину. Зі слів ОСОБА_27 мати з ним стосунків не підтримує, а тому дитина не бажає спілкуватися з матір`ю.
Відповідно до Акту від 25.06.2024 обстеження умов проживання по АДРЕСА_1 , умови проживання добрі. Для дитини виділена окрема кімната. Облаштовані місця для зберігання речей, стіл для виконання домашніх завдань, місце для сну та відпочинку. Стосунки у сім`ї дружні, відкриті, щирі. Між батьком та сином відчувається взаєморозуміння. Зі слів ОСОБА_1 мати ОСОБА_7 з ними не проживає довгий час, зв`язок з хлопчиком не підтримує, не телефонує. Батько самостійно виховує та утримує сина. Зі слів ОСОБА_7 мати виходила на зв`язок ще у 2022 році. З того часу хлопчик з матір`ю не спілкується. Зі слів батька мати дитини перебуває за кордоном.
Згідно із характеристикою Уманської ЗОШ І-ІІІ ступенів № 3 ОСОБА_4 навчається у вказаному закладі освіти з 01.09.2020 з першого класу. За період навчання хлопчик виявив себе здібним, старанним учнем. ОСОБА_7 користується повагою та авторитетом серед учнів. У стосунках з дітьми дружній, завжди готовий прийти на допомогу. Коли сім`я проживала разом, вихованням та навчанням сина займались мама і тато. З жовтня 2021 року вихованням та навчанням ОСОБА_7 опікується батько, так як мама наразі з сім`єю не проживає.
Згідно з характеристикою Уманського ліцею № 3 ОСОБА_4 навчається у вказаному закладі освіти з 01.09.2020 з першого класу. З осені 2021 року по теперішній час вихованням та навчанням ОСОБА_7 опікується тільки батько, ОСОБА_1 , так як мати не проживає разом з сім`єю.
ОСОБА_1 неодноразово звертався за медичною допомогою для свого сина ОСОБА_4 протягом останніх 4 років самостійно без матері дитини. Зазначене підтверджується довідкою лікаря ОСОБА_28 від 28.06.2024.
Відповідно до довідки Стоматологічної клініки «Vitadent», виданої ОСОБА_1 , зазначено, що його син ОСОБА_4 відвідує стоматологічну клініку «Вітадент» з 12.10.2021 виключно з батьком.
Документами, долученими до позовної заяви, а саме Подякою від 2024 року, Свідоцтвами про досягнення, Сертифікатом випускника початкової школи, Грамотою від 27.10.2023, підтверджується факт участі батька ОСОБА_1 у вихованні сина ОСОБА_4 .
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
На рівні внутрішнього законодавства України принцип врахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з приписами яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Взаємна радість, яку діти та батьки отримують у суспільстві один від одного, є основним елементом сімейного життя, і заходи держав, що перешкоджають цьому, рівносильні втручанню у право, гарантоване зазначеним положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У випадках, коли відповідні інтереси дитини суперечать інтересам батьків, стаття 8 Конвенції вимагає, щоб органи влади встановлювали справедливий баланс цих інтересів і при встановленні балансу особливе значення надавалося найкращим інтересам дитини, які в залежності від свого характеру та важливості можуть переважати інтереси батьків. Як правило, найкращі інтереси дитини вимагають, з одного боку, щоб зв?язки дитини з її сім?єю підтримувалися, за винятком випадків, коли сім?я виявилася особливо непридатною для життя та розвитку дитини, оскільки порушення сімейних зв`язків означає від`єднання дитини від її коріння. З цього слідує, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише за вкрай виняткових обставин і що має бути зроблено все для збереження особистих відносин та відновлення сім?ї.
Суд має встановити справедливий баланс між різними конкуруючими правами. Роблячи це, потрібно переконливо аргументувати свої рішення і забезпечити процесуальну справедливість усього процесу.
У якості правових підстав позову про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав щодо її малолітнього сина ОСОБА_4 позивач посилається на пункт 2 частини першої статті 164 СК України, відповідно до якого мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини та статті 150 СК України батьки несуть основну відповідальність щодо виховання та розвитку дитини.
Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом (частина четверта статті 155 СК України), – у тому числі, позбавлення батьківських прав з підстав та у порядку, що визначені статтею 164 СК України.
У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення, не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. 
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
За ухилення батьків від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей передбачена адміністративна відповідальність (стаття 184 Кодексу України про адміністративні правопорушення).
Відповідно до правових висновків, викладених у низці постанов Верховного Суду, зокрема від 13 березня 2019 року у справі № 631/2406/15-ц (провадження № 61-36905св18), від 24 квітня 2019 року у справі № 331/5427/17 (провадження № 61-12023св18), від 25 листопада 2019 року у справі № 640/15049/17 (провадження № 61-11607св19), від 17 січня 2020 року у справі № 712/14772/17 (провадження № 61-18550св19), від 29 січня 2020 року у справі № 127/31288/18 (провадження № 61-22060св19), від 29 січня 2020 року у справі № 643/5393/17 (провадження №61-4149св19), від 08 квітня 2020 року у справі № 645/731/18 (провадження № 61-20399св19), від 13 жовтня 2021 року у справі № 359/8130/19 (провадження № 61-9758св21), позбавлення батьківських прав за пунктом 2 частини першої статті 164 СК України має такі особливості: ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками; позбавлення батьківських прав є виключною мірою, що тягне за собою правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини, передбачені статтею 166 СК України; розірвання сімейних зв`язків означає позбавлення дитини її коріння, а це буде вважатись виправданим лише за виняткових обставин.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 18 грудня 2008 року у справі «Saviny v. Ukraine» («Савіни проти України»), заява № 39948/06 зазначено, що відповідне рішення має підкріплюватися достатньо переконливими і зваженими аргументами на захист інтересів дитини, і саме держава повинна переконатися в тому, що було проведено ретельний аналіз можливих наслідків пропонованого заходу з опіки для батьків і дитини.
Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.
Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
У постанові Верховного Суду від 22.06.2026 у справі № 705/2658/24 зазначено, що під час вирішення такої категорії спорів судам необхідно мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який необхідно розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо і лише за наявності вини у діях батьків. Аналогічний правовий висновок Верховний Суд виклав у постановах від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 23 грудня 2020 року у справі № 522/21914/14 (провадження № 61-8179св19), від 22 листопада 2023 року у справі № 1915/2789/12 (провадження № 61-14726св23), від 07 лютого 2024 року у справі № 455/307/22 (провадження № 61-16965св23).
Суд враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно з ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.
При цьому, належність доказів – правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.
Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.
Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.
Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.
Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно зі ст. 76 ЦПК України.
Суд вважає за важливе вказати, що жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).
Отже, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків на краще неможливо, і лише за наявності вини у діях батьків.
За загальним правилом, доведення обставин свідомого, умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків, які можуть бути підставою позбавлення останньої батьківських прав, покладено на позивача.
Судом установлено, що матеріали справи не містять достатніх доказів того, що поведінка ОСОБА_2 відносно її дитини має призвести до позбавлення її батьківських прав.
Так, матеріали справи не містять доказів того, що до відповідача ОСОБА_2 застосовувались будь-які заходи впливу, які виявилися безрезультатними, тобто доказів того, що відповідач ОСОБА_2 , незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.
Суд звертає увагу на той факт, що у матеріалах справи відсутні саме докази застосування до ОСОБА_2 заходів впливу у зв`язку із неналежним виконанням батьківських обов`язків з боку органів Національної поліції, органів опіки та піклування, суду, у тому числі, притягнення до адміністративної відповідальності за неналежне виконання батьківських обов`язків.
Суд не бере до уваги додані до позовної заяви заяву ОСОБА_1 від 06.11.2021, адресовану Уманському РУП ГУНП в Черкаській області, про вчинення ОСОБА_2 кримінального правопорушення відносно малолітнього сина ОСОБА_4 , протокол прийняття заяви про вчинене кримінальне право рушення від 02.11.2021, висновки № 542 від 08.11.2021 та № 705 від 22.08.2017 судово-медичної експертизи, оскільки позивачем чи його представником не долучено доказів притягнення відповідача ОСОБА_2 до кримінальної та/або адміністративної відповідальності за вказаними подіями.
Також матеріалами справи не підтверджено притягнення відповідача ОСОБА_2 до адміністративної відповідальності за невиконання батьківських обов`язків.
До відзиву на позовну заяву представником відповідача долучено рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07.09.2020, яким визначено місце проживання ОСОБА_4 з матір`ю ОСОБА_2 . Встановлено ОСОБА_1 наступний графік побачень з сином – ОСОБА_4 - в календарному році першу, другу і третю суботу та першу, другу та третю неділю місяця, визначені Кабінетом Міністрів України, а саме: суботу з 08 год. 00 хв. ранку по неділю по 20 год. 00 хв., у тому числі 50% святкових днів, а також шкільних канікул (осінні, зимові, весняні, літні) із можливістю перебування дитини – ОСОБА_4 разом з ним за місцем його проживання, без присутності третіх осіб та зобов`язати після відведеного часу йому, ОСОБА_1 , на побачення з сином, ОСОБА_4 , повертати його до його місця проживання. Дозволено без письмового дозволу від матері дитини – ОСОБА_2 , перебувати синові – ОСОБА_4 з ним – ОСОБА_1 , на відпочинку, на території України під час шкільних канікул.
Матеріалами справи підтверджено та не заперечується сторонами, що між сторонами склалися складні та неприязні стосунки, вони не дійшли взаєморозуміння та згоди щодо участі у вихованні дитини. Як станом на час подання позову до суду, так і станом на час розгляду справи у суді, малолітній син сторін ОСОБА_4 проживає з позивачем – своїм батьком ОСОБА_1 . Відповідач ОСОБА_2 з дитиною не проживає, проживає за кордоном.
До заперечення на відповідь на відзив представником відповідача долучено квитанцію до платіжної інструкції від 03.10.2024 про направлення посилки на ім`я ОСОБА_1 з оголошеною цінністю 2 000 грн. З долученої квитанції суд позбавлений встановити, що саме було направлено, чи посилка була доставлена та отримана та яким чином зазначений доказ підтверджує саме участь матері у житті дитини. Зазначене також стосується долученої квитанції про переказ грошових коштів від 16.05.2022 на карту ОСОБА_1 у сумі 3 000 грн.
Також суд не бере до уваги долучені представником відповідача до заперечення на відповідь на відзив аудіо файл та скріншоти екрану відео виклику та переписок, оскільки доказів їх походження суду не додано та суд позбавлений їх встановити самостійно та взяти до уваги при вирішенні рішення. Водночас стороною позивача не спростовано факт спілкування дитини з матір`ю у серпні 2023 року та те, що сам позивач спілкувався з відповідачем у переписках з номеру дитини.
Суд також вважає, що у разі перешкоджання відповідачу ОСОБА_2 у спілкуванні з дитиною після ухвалення Уманським міськрайонним судом Черкаської області рішення від 07.09.2020, вона не була позбавлена можливості звертатися до органів поліції та Служби у справах дітей стосовно невиконання ОСОБА_1 рішення суду. 
Висновок Виконавчого комітету Уманської міської ради оцінений судом у сукупності з іншими доказами.
Так, відповідно до зазначеного висновку Виконавчий комітет Уманської міської ради вважав про доцільність позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , батьківських прав щодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У висновку зазначено, що на даний час ОСОБА_2 перебуває за кордоном, малолітній син проживає з батьком. Взято до уваги пояснення дитини, свідків, сусідів. На засіданні комісії ОСОБА_7 повідомив, що з матір`ю він проживати не бажає, з 2021 року він її не бачив, він і надалі хоче проживати з батьком. Мати дитини заперечує проти позбавлення її батьківських прав стосовно сина ОСОБА_7 . Пояснює, що батько дитини чинив і чинить їй перешкоди у спілкуванні із сином, погрожує їй. Вона вважає, що ОСОБА_1 є небезпечним для її здоров`я та життя.
При цьому у вказаному Висновку жодного обґрунтування не наведено, яким чином позбавлення батьківських прав відповідача сприятиме якнайкращим інтересам дитини. Також не зазначено, чому саме комісія з питань захисту прав дитини виконавчого комітету Уманської міської ради дійшла висновку щодо порушення питання про позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 . 
Крім того, не надано будь-якої оцінки доводам відповідача ОСОБА_2 щодо неможливості її спілкування з дитиною через поведінку позивача ОСОБА_1 . 
Із Висновку також не вбачається, що уповноваженими органами вживалися будь-які заходи для врегулювання конфліктної ситуації, що виникла між батьками, стосовно їхнього сина, та що ці органи, якщо вважали наявною винну поведінку відповідача щодо ухилення від виконання батьківських обов`язків, здійснювали відповідну роботу, яка не призвела до позитивного результату.
Судом у судовому засіданні було заслухано пояснення малолітнього ОСОБА_4 .
Так, ОСОБА_4 у судовому засіданні зазначив, що народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в ліцеї № 3 у 5-Б класі, який знаходиться в м. Умань. Проживає по АДРЕСА_2 разом з татом та його дівчиною ОСОБА_29 та сестрою ОСОБА_6 . Це донька ОСОБА_30 , його звідна сестра. У сім`ї у них добрі стосунки, сварок майже не буває. Він навчається, ходить на гуртки. На гуртки або ходить сам, або його возить тато. Коли він був малий, то мама водила в школу, а зараз сам ходить. Ліцей знаходиться недалеко, на збори ходить або тато, або ОСОБА_31 . Він хоче, щоб його матір позбавили батьківських прав. Це його думка. Вже близько трьох років мати не вітає, не дзвонить на свята, на день народження. Один раз він був у бабусі, то випадково поговорив із матір`ю. Він з матір`ю не спілкується з жовтня 2021 року, вона не заблокована, однак ні дзвінки, ні повідомлення на меседжери не надходили. Останній раз він її бачив у 2021 році, а останній раз вона дзвонила, коли почалася війна, щоб його забрати. Він пам`ятає випадок, коли мама його намагалася викрасти у батька, потім і побої знімали. Всі сусіди чомусь були за нею, хоча це вона його забирала, він хотів бути з батьком. Спілкується він з дідусем – батьком матері. Телефонний зв`язок у нього наявний з бабусею та дідусем. Коли він був малий, то проживав з мамою, вона до нього добре ставилася. Зараз він не хоче проживати з мамою, бо вона поводилася погано з ним. В його 4-5 років було добре з мамою, а далі вже ні. Зараз з мамою він спілкуватися не хоче. Якби вона хотіла, то могла б подзвонити чи написати. Вона не має права бути мамою за останні роки. Якби зараз мама приїхала, він не хоче з нею спілкуватися, раніше був би згоден, а так вона 4 роки не дзвонить та не пише. Він спілкувався з бабусею та дідусем, з мамою спілкуватися не бажає, він сам не хоче, брати її номер у родичів теж не хоче. Вважає, що мама могла б краще до нього ставитися. Спочатку він не заперечував проти спілкування з мамою. Пам`ятає подію, як мама його з садочка вкрала, сказала, що повезе його до тата. Після цього вони знов зійшлися, потім знов розійшлися. Батько про маму не розказує ні поганого, ні хорошого. Тато не казав, що потрібно казати в суді. Бабуся його дзвонила, коли вже суд почався і казала, що хоче купити костюм як подарунок від мами, що саме мама хоче йому передати костюм. Він сказав, щоб краще хай передає у притулок, його всім забезпечує батько. 
Із пояснень малолітнього ОСОБА_4 судом не встановлено фактів неналежної поведінки зі сторони відповідача ОСОБА_2 стосовно нього. На переконання суду, у дитини присутня образа на матір. Сам факт того, що протягом декількох років мати не спілкується з дитиною не може бути безумовною підставою для позбавлення її батьківських прав. 
Водночас під розгляду справи встановлено, що мати заперечує проти позбавлення її батьківських прав, вказуючи, що не втратила інтересу до сина та бажає з ним спілкуватися, опікуватися ним, чого позбавлена наразі через вимушену зміну місця проживання, з-поміж іншого і через тривалий конфлікт з колишнім чоловіком.
Враховуючи вище вказане, беручи до уваги, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, суд дійшов висновку про відсутність наразі підстав для задоволення позову, тому за встановлених обставин та наявних доказів у матеріалах справи, слід відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав.
Суд переконаний, що в даній справі позивачем не доведено необхідності застосування до відповідача ОСОБА_2 такої крайньої санкції, як позбавлення батьківських прав (розриву кровного споріднення), та позитивного впливу від застосування цієї санкції на малолітнього сина. Позивачем не доведено та не надано суду доказів, в чому полягає захист інтересів малолітньої дитини шляхом позбавлення його матері батьківських прав.
Висновки суду про недоцільність позбавлення матері ОСОБА_2 батьківських прав щодо малолітнього сина станом на сьогоднішній день, з урахуванням встановлених у цій справі обставин, є такими, що не суперечать правовим висновкам Верховного Суду, на які посилався суд, тому позов у частині позбавлення відповідача ОСОБА_2 відносно сина ОСОБА_4 задоволенню не підлягає.
Щодо стосується позовних вимог про стягнення з відповідача ОСОБА_2 аліментів, суд зазначає таке.
Статтею 180 Сімейного кодексу України (далі – СК України) передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно з ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно зі ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
Відповідно до ч. 1 ст. 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
При визначенні розміру аліментів на утримання дитини суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дітей, які проживають разом з позивачем, та перебувають на її утриманні.
Згідно з ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Позивачем у позовній заяві не наведено та до позову не надано доказів на підтвердження того, що відповідач може надавати матеріальну допомогу на утримання дитини у визначеному в позові розмірі.
Суд ураховує також, що до позову не долучено жодних доказів на обґрунтування витрат позивача на неповнолітнього сина, як і не надано довідки про доходи позивача.
Обов`язок утримувати дітей є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому обов`язком особистим, індивідуальним, який не залежить від віку батьків. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дітей не звільняє їх від обов`язків щодо дітей. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. 
Таким чином, з огляду на вік дитини, прожитковий мінімум для неї, обов`язок батьків забезпечувати достатнє утримання дитини, належні умови для її розвитку, навчання тощо, зважаючи на працездатний вік матері дитини, яка не заперечувала щодо стягнення з нею аліментів, передбачений законодавством розмір аліментів, суд із урахуванням фактичних обставин справи дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів та визначення їх у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно з для подання позову до суду.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки в задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав відмовлено, відповідно до ст. 141 ЦПК України витрати зі сплати судового збору з відповідача стягненню не підлягають.
Крім того, враховуючи те, що позивач був звільнений від сплати судового збору при зверненні до суду з позовною вимогою про стягнення аліментів, судовий збір за цю вимогу, відповідно до вимог статті 141 ЦПК України, підлягає стягненню з відповідача на користь держави у розмірі станом на час подання позову до суду. 
Керуючись ст. ст. 11, 12, 13, 82, 258, 259, 263-265, 268, 272, 280-283 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:
Відмовити у задоволенні позовних вимог про позбавлення батьківських прав.
Позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти у розмірі 1/4 частки всіх видів її заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 29 жовтня 2024 року, і до досягнення дитиною повноліття. 
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) грн 20 коп.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення апеляційної скарги.
Позивач: ОСОБА_1 ; АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_26 ; АДРЕСА_4 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 .
Третя особа: Орган опіки та піклування виконавчого комітету Уманської міської ради, 20301, Черкаська область, м. Умань, пл. Соборності, 1, код ЄДРПОУ 34376743.

Суддя О.І.Єщенко