ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року	м. Львів	Справа № 300/6146/25 пров. № А/857/15778/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі :

головуючого судді : Кухтея Р.В.,
суддів : Носа С.П., Шевчук С.М.,
за участі секретаря судового засідання : Чупіль Д.Б.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року (ухвалене головуючим-суддею Панікарем І.В., час ухвалення рішення 09 год 38 хв у м. Івано-Франківську, повний текст судового рішення складено 06 лютого 2026 року) в адміністративній справі за первісним позовом Головного управління ДПС в Івано-Франківській області до фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу та за зустрічним позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Головного управління ДПС в Івано-Франківській області визнання протиправним та скасування податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в :

ГУДПС в Івано-Франківській області звернулося в суд із адміністративним позовом до ФОП ОСОБА_1 , в якому просило стягнути податковий борг в розмірі 24000,00 грн.
22.09.2025 ФОП ОСОБА_1 звернулася в суд із зустрічним позовом до ГУДПС в Івано-Франківській області, , в якому просила визнати протиправним та скасувати податкове повідомлення-рішення №008028/0901 від 12.03.2025.
Позовні вимоги мотивовані тим, що за відповідачкою обліковується податковий борг перед бюджетом у загальній сумі 24000,00 грн., який виник внаслідок несплати останньою адміністративних штрафів та фінансових санкцій за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів на вищевказану суму. Враховуючи те, що у встановлений законом строк та ігноруючи податкову вимогу, надіслану відповідачці, сума податкового боргу в загальному розмірі 24000,00 грн, добровільно не сплачена, позивач просить стягнути дану заборгованість з відповідачки.
Натомість, в обгрунтування позовних вимог ФОВ зазначає, що податкове повідомлення-рішення від 12.03.2025 прийнято без правових підстав, оскільки на момент проведення фактичної перевірки 25.02.2025 позивачка мала чинні ліцензії на роздрібну торгівлю алкогольними напоями та тютюновими виробами, дія яких не зупинялась. Наявність цих ліцензій підтверджується як поданими доказами, так і самим актом перевірки, що виключає склад порушення статті 16 Закону України «Про державне регулювання виробництва і обігу спирту етилового спиртових дистилятів, біостанолу, алкогольних напоїв, тютюнових виробів, тютюнової сировини, рідин, що використовуються в електронних сигаретах, та пального» №3817-IX від 18.06.2024. Крім того, акт складено з істотними порушеннями, зокрема, з неправдивим зазначенням про присутність позивачки під час перевірки, тоді як фактично вона перебувала за межами України, що підтверджується паспортними даними. Обставини, покладені в основу податкового повідомлення-рішення, вже були предметом судового розгляду у справі про адміністративне правопорушення, за наслідками якого апеляційним судом встановлено відсутність у діях позивачки його складу.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.01.2026 у задоволенні первісного адміністративного позову ГУ ДПС в Івано-Франківській області - відмовлено. Зустрічний позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 - задоволено. Визнати протиправним та скасовано податкове повідомлення-рішення ГУ ДПС в Івано-Франківській області від 12.03.2025 за № 0080028/0901.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції ГУ ДПС в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, в якій через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи просить його скасувати та ухвалити постанову, якою задовольнити первісні позовні вимоги повністю.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що за результатами фактичної перевірки складено акт перевірки з№ 167/09-19-09- 01/2419505702 від 24.02.2025, відповідно до якого встановлено порушення статті 16 Закону №3817-IX (із змінами та доповненнями), а саме: реалізація алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявної ліцензії. Зa наслідками проведеної фактичної перевірки ГУ ДПС в Івано-Франківській області прийнято податкове повідомлення рішення від 10.03.2025 за №008028/0901. Вважає, що ГУ ДПС в Івано-Франківській області щодо винесення оспорювано ППР діяло на підставі, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом. 
Позивачка за зустрічним позовом не скористалася правом подачі відзиву на апеляційну скаргу у встановлений судом строк.
Сторони в судове засідання не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце розгляду справи. При цьому, колегія суддів не вбачає підстав для відкладення судового засідання та вважає за можливе провести апеляційний розгляд за їх відсутності. 
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши наявні по справі матеріали та доводи апеляційної скарги в їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що позивачка зареєстрована як ФОП та перебуває на обліку в контролюючому органі як платник податків.
24.02.2025 ГУ ДПС в Івано-Франківській області на підставі положень ПК України, зокрема, з урахуванням положень Закону №3817-ІХ, проведено фактичну перевірку крамниці «Росинка», що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , що належить суб`єкту господарювання ОСОБА_1 .
За результатами перевірки складено акт фактичної перевірки №167/09-19-09-01/ НОМЕР_1 від 24.02.2025, згідно висновків якого податковим органом було встановлено наступні порушення, а саме : реалізація алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії (роздрібна торгівля), та тютюнових виробів (а.с.12-15).
На підставі вказаного акту фактичної перевірки контролюючим органом сформовано податкове повідомлення-рішення про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за №008028/0901 від 12.03.2025 на суму 24 000,00 грн (а.с.11).
Оскільки вищевказане податкове повідомлення-рішення не було оскаржено, то визначена ним сума грошового зобов`язання, з позиції податкового органу набула статусу узгодженого податкового боргу відповідача, у відповідності до положень статті 54 Податкового кодексу України.
У зв`язку із несплатою в добровільному порядку ФОП ОСОБА_1 нарахованої суми штрафу, ГУ ДПС в Івано-Франківській області звернулося з первісним позовом до суду.
У той же час, ФОП ОСОБА_1 , вважаючи протиправним прийняте щодо неї нарахування заборгованості у вигляді адміністративних штрафів та фінансових санкцій на суму 24000,00 грн за порушення законодавства у сфері виробництва та обігу алкогольних напоїв і тютюнових виробів, звернулася до суду із зустрічним позовом з метою захисту свого порушеного права.
Відмовляючи у задоволенні первісного адміністративного позову та задовольняючи повністю зустрічний адміністративний позов, суд першої інстанції виходив з того, що оскаржуваний податковий борг контролюючого органу в даній справі підтверджується податковим повідомленням-рішенням за № 008028/0901 від 12.03.2025. Водночас щодо реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі такими товарами, то суд виходив з того, що сам факт реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, які зазначені у копіях розрахункових документах згідно з аналітичними базами даних органів ДПС, може слугувати підставою для проведення перевірки контролюючим органом, однак, не може слугувати єдиною та достатньою підставою для висновку про порушення ФОП вимог статті 16 Закону № 3817-IX - реалізація алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без відповідної ліцензії. Суд дійшов висновку, що контролюючим органом не надано належних та достовірних доказів про встановлені під час перевірки порушення у розумінні статей 73 та 75 КАС України, а саме виявлення під час проведення податкової перевірки фактів продажу алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без відповідної ліцензії. 
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх вірними та такими, що ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права та з дотриманням норм процесуального права, а також при повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, виходячи з наступного.
Статтею 67 Конституції України встановлено кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
Згідно ст.16 ПК України, платник податків зобов`язаний сплачувати податки та збори в строки та у розмірах, встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи.
Згідно п.п.20.1.34 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право звертатися до суду щодо стягнення коштів платника податків, який має податковий борг, з рахунків у банках, що обслуговують такого платника податків, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до п.п.14.1.39, 14.1.175 п.14.1 ст.14 ПК України, грошове зобов`язання платника податків сума коштів, яку платник податків повинен сплатити до відповідного бюджету або на єдиний рахунок як податкове зобов`язання та/або інше зобов`язання, контроль за сплатою якого покладено на контролюючі органи, та/або штрафну (фінансову) санкцію, що справляється з платника податків у зв`язку з порушенням ним вимог податкового законодавства та іншого законодавства, контроль за дотриманням якого покладено на контролюючі органи, а також санкції за порушення законодавства у сфері зовнішньоекономічної діяльності та пеня; податковий борг - сума узгодженого грошового зобов`язання, не сплаченого платником податків у встановлений цим Кодексом строк, та непогашеної пені, нарахованої у порядку, визначеному цим Кодексом.
Пунктом 57.3 ст.57 ПК України визначено, що у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
У разі оскарження рішення контролюючого органу про нараховану суму грошового зобов`язання платник податків зобов`язаний самостійно погасити узгоджену суму, а також пеню та штрафні санкції за їх наявності протягом 10 робочих днів, наступних за днем такого узгодження.
В свою чергу, відповідно до п.56.18 ст.56 ПК України, з урахуванням строків давності, визначених статтею 102 цього Кодексу, платник податків має право оскаржити в суді податкове повідомлення - рішення або інше рішення контролюючого органу у будь-який момент після отримання такого рішення.
Рішення контролюючого органу, оскаржене в судовому порядку, не підлягає адміністративному оскарженню.
Процедура адміністративного оскарження вважається досудовим порядком вирішення спору.
При зверненні платника податків до суду з позовом щодо визнання протиправним та/або скасування рішення контролюючого органу грошове зобов`язання вважається неузгодженим до дня набрання судовим рішенням законної сили.
В свою чергу, у разі невиконання платником податків обов`язку щодо своєчасної сплати узгодженої суми податкового зобов`язання контролюючий орган в силу компетенції, встановленої нормами ПК України, здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків.
Відповідні заходи мають бути здійснені на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені законом, як того вимагає ч.2 ст.19 Конституції України, якою встановлені критерії поведінки державного органу у сфері публічних відносин.
Пунктом 59.1 ст.59 ПК України передбачено, що у разі коли у платника податків виник податковий борг, контролюючий орган надсилає (вручає) йому податкову вимогу в порядку, визначеному для надсилання (вручення) податкового повідомлення-рішення.
Податкова вимога може надсилатися (вручатися) контролюючим органом за місцем обліку платника податків, в якому обліковується податковий борг платника податків.
Згідно п.59.3 ст.59 ПК України, податкова вимога разом з детальним розрахунком суми податкового боргу надсилається не раніше першого робочого дня після закінчення граничного строку сплати суми грошового зобов`язання.
Податкова вимога повинна містити відомості про факт виникнення податкового боргу та права податкової застави, розмір податкового боргу, який забезпечується податковою заставою, обов`язок погасити податковий борг та можливі наслідки його непогашення в установлений строк, попередження про опис активів, які відповідно до законодавства можуть бути предметом податкової застави, а також про можливі дату та час проведення публічних торгів з їх продажу.
Пунктом 59.5 ст.59 ПК України визначено, що у разі якщо у платника податків, якому надіслано (вручено) податкову вимогу, сума податкового боргу збільшується (зменшується), погашенню підлягає вся сума податкового боргу такого платника податку, що існує на день погашення. У разі якщо після направлення (вручення) податкової вимоги сума податкового боргу змінилася, але податковий борг не був погашений в повному обсязі, податкова вимога додатково не надсилається (не вручається).
Відповідно до п.п.95.1, 95.2 ст.95 ПК України, контролюючий орган здійснює за платника податків і на користь держави заходи щодо погашення податкового боргу такого платника податків шляхом стягнення коштів, які перебувають у його власності, а в разі їх недостатності - шляхом продажу майна такого платника податків, яке перебуває у податковій заставі. Стягнення коштів та продаж майна платника податків провадяться не раніше ніж через 30 календарних днів з дня надіслання (вручення) такому платнику податкової вимоги.
Отже, нормами ПК України встановлено чіткий порядок погашення заборгованості платників податків перед бюджетом та визначено перелік заходів, які повинен здійснити контролюючий орган для стягнення податкового боргу.
Обов`язкові умови (обставини), наявність яких в своїй сукупності зумовлює виникнення у податкового органу права на звернення до суду з даним позовом, є наявність у платника податків боргу зі сплати податків (зборів, обов`язкових платежів), сума заборгованості платника податків на момент звернення податкової служби до суду із позовом про її стягнення має бути узгодженою в установленому законодавством порядку, надсилання платнику податків вимоги про сплату боргу.
За висновками Верховного Суду, у межах розгляду справи за позовом суб`єкта владних повноважень про стягнення заборгованості суд позбавлений процесуальної можливості здійснювати правовий аналіз питання правомірності визначення (нарахування) контролюючим органом грошових зобов`язань.
У спорах за позовом контролюючого органу про стягнення з платника податку податкового боргу встановленню та дослідженню підлягають, зокрема, факт узгодженості грошового зобов`язання, факт оскарження платником податку у передбаченому Кодексом порядку (адміністративному та/або судовому) визначеного грошового зобов`язання, чи є останнє узгодженим з огляду на наявність (відсутність) процедури оскарження, факт сплати/несплати платником податку узгодженого грошового зобов`язання протягом строків, визначених законодавством, факт направлення та вручення платнику контролюючим органом податкової вимоги, дотримання позивачем порядку здійснення цього заходу та інше.
Вказане узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 04.02.2020 по справі №817/4186/13-а, від 21.08.2019 по справі №2340/4023/18, від 05.03.2020 по справі №804/8630/16, від 12.07.2022 по справі №160/7345/20 та інших.
Оспорюваний податковий борг контролюючого органу підтверджується ППР за № 008028/0901 від 12.03.2025,з яким позивачка не погоджується та вважає його протиправним.
Надаючи оцінку наявності підстав для стягнення в даному випадку з ФОП ОСОБА_1 податкового боргу, колегія суддів зазначає наступне.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що на підставі наказу № 539-п від 21.02.2025 проведено фактичну перевірку за результатами якої складено акт №167/09-19-09-01/ НОМЕР_1 від 24.02.2025, згідно висновків якого податковим органом було встановлено наступні порушення, а саме: реалізація алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії (роздрібна торгівля), та тютюнових виробів (а.с.12-15).
На підставі вказаного акту фактичної перевірки контролюючим органом сформовано ППР про застосування до ФОП ОСОБА_1 штрафних санкцій за № 008028/0901 від 12.03.2025 на суму 24 000,00 грн. (а.с.11).
Суд першої інстанції вірно врахував позицію викладену у постанові Верховного Суду від 29.12.2025 по справі № 420/17645/24, згідно якої враховуючи допуск представників податкового органу до проведення перевірки, а також те, що за результатами такого допуску податковим органом проведено перевірку та прийнято податкове повідомлення-рішення, наказ №539-п від 21.02.2025, як акт індивідуальної дії реалізовано його застосуванням.
Щодо реалізації алкогольних напоїв та тютюнових виробів без наявності ліцензії на право роздрібної торгівлі такими товарами, колегія суддів зазначає, основні засади державної політики щодо регулювання виробництва, ввезення на митну територію України, вивезення за межі митної території України, оптової і роздрібної торгівлі спиртом етиловим, спиртовими дистилятами, біоетанолом, алкогольними напоями, тютюновими виробами, тютюновою сировиною, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, та пальним, а також посилення боротьби з їх незаконним виробництвом та обігом на території України, визначені Законом №3817-ІХ.
Згідно статті 1 Закону №3817-ІХ, ліцензія - право суб`єкта господарювання на провадження відповідного виду (кількох видів) господарської діяльності.
Відповідно до ч.6 ст.41 Закону №3817-ІХ, ліцензії на право роздрібної торгівлі алкогольними напоями, тютюновими виробами, рідинами, що використовуються в електронних сигаретах, пальним надаються та їхня дія припиняється органами ліцензування - територіальними органами центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну податкову політику.
Наказом Міністерства фінансів України від 05.08.2020 за №477, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 09.11.2020 за №1096/35379, затверджений Порядок функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, яким встановлений механізм функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій (далі СОД РРО) щодо отримання від реєстраторів розрахункових операцій (далі РРО) та програмних реєстраторів розрахункових операцій (далі по тексту ПРРО) визначених законодавством даних та збереження таких даних у базі даних інформаційно-телекомунікаційної системи Державної податкової служби України.
Розділом II «Функціонування СОД РРО» визначено, що СОД РРО - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.
Наказом Міністерства фінансів України № 1057 від 08.10.2012 затверджено Порядок передачі інформації від реєстраторів розрахункових операцій, програмних реєстраторів розрахункових операцій дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів Державної податкової служби України (далі по тексту Порядок № 1057), яким встановлено механізм передачі електронних копій розрахункових документів, фіскальних звітних чеків реєстраторів розрахункових операцій / програмних реєстраторів розрахункових операцій, фіскальних звітів ПРРО і повідомлень, що передбачені Порядком реєстрації, ведення реєстру та застосування програмних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженим наказом Міністерства фінансів України №547 від 14.06.2016, який зареєстрований в Міністерстві юстиції України 05.07.2016 № 918/29048, що необхідні для обліку роботи ПРРО фіскальним сервером контролюючого органу, дротовими або бездротовими каналами зв`язку до органів ДПС для суб`єктів господарювання, що використовують РРО/ПРРО.
В п.1.2 Порядку № 1057 видно, що система зберігання і збору даних РРО (далі - СЗЗД РРО) - загальнодержавна система, призначена для збору даних РРО та передачі цих даних до системи обліку даних РРО в ДПС за технологією зберігання і збору даних РРО для Державної податкової служби України; система обліку даних РРО (далі - СОД РРО) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених реєстраторами розрахункових операцій і програмними реєстраторами розрахункових операцій), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів.
Пунктом 2.2 розділу І Порядку № 1057 передбачено, що СЗЗД РРО забезпечує збір та внесення даних РРО у бази даних СОД РРО у такому вигляді, в якому дані сформовані в РРО, перевірку цілісності і незмінності даних та ідентифікацію РРО засобами НСМЕП.
Як встановлено судом, за результатами фактичної перевірки складено акт №167/09-19-09-01/2419505702 від 24.02.2025, згідно висновків якого податковим органом встановлено наступні порушення, а саме: реалізація алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії (роздрібна торгівля), та тютюнових виробів (а.с.12-15).
При цьому, висновок контролюючого органу зумовлений наявністю відомостей з електронних копій фіскальних чеків РРО, наявні в інформаційних базах ДПС України, відповідно до яких встановлено факт реалізації 17.07.2022 алкогольних напоїв без наявності відповідної ліцензії (а.с.88).
Водночас, як слушно зауважив суд першої інстанції, необхідною передумовою застосування до суб`єкта господарювання рішення про застосування фінансових санкцій, є наявність доказів на підтвердження порушення таким суб`єктом вимог законодавчих та інших нормативно-правових актів про виробництво та обіг спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів.
Колегія суддів звертає увагу, що дані, на які посилається контролюючий орган, як на такі, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, за своєю суттю є податковою інформацією, тобто, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.
Правові засади застосування реєстраторів розрахункових операцій та програмних реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі визначаються нормами Закону України "Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг" від 6 липня 1995 року за №265/95-ВР (далі ЗУ № 265/95-ВР, в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин).
Статтею 3 вищезазначеного Закону визначено, що суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для виконання платіжної операції, зокрема зобов`язані:
- проводити розрахункові операції на повну суму покупки (надання послуги) через зареєстровані, опломбовані у встановленому порядку та переведені у фіскальний режим роботи реєстратори розрахункових операцій або через зареєстровані фіскальним сервером контролюючого органу програмні реєстратори розрахункових операцій зі створенням у паперовій та/або електронній формі відповідних розрахункових документів, що підтверджують виконання розрахункових операцій, або у випадках, передбачених цим Законом, із застосуванням зареєстрованих у встановленому порядку розрахункових книжок;
- надавати особі, яка отримує або повертає товар, отримує послугу або відмовляється від неї, включаючи ті, замовлення або оплата яких здійснюється з використанням мережі Інтернет, при отриманні товарів (послуг) в обов`язковому порядку розрахунковий документ встановленої форми та змісту на повну суму проведеної операції, створений в паперовій та/або електронній формі (у тому числі, але не виключно, з відтворюванням на дисплеї реєстратора розрахункових операцій чи дисплеї пристрою, на якому встановлений програмний реєстратор розрахункових операцій QR-коду, який дозволяє особі здійснювати його зчитування та ідентифікацію із розрахунковим документом за структурою даних, що в ньому міститься, та/або надсиланням електронного розрахункового документа на наданий такою особою абонентський номер або адресу електронної пошти);
- у разі незастосування реєстраторів розрахункових операцій або програмних реєстраторів розрахункових операцій у випадках, визначених цим Законом, проводити розрахунки з використанням книги обліку розрахункових операцій та розрахункової книжки з додержанням встановленого порядку їх ведення, крім випадків, коли ведеться облік через електронні системи прийняття ставок, що контролюються у режимі реального часу центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів;
- застосовувати реєстратори розрахункових операцій, що включені до Державного реєстру реєстраторів розрахункових операцій, та/або програмні реєстратори розрахункових операцій з додержанням встановленого порядку їх застосування;
- подавати до контролюючих органів звітність, пов`язану із застосуванням реєстратора розрахункових операцій та розрахункових книжок, не пізніше 15 числа наступного за звітним місяця у разі, якщо цим пунктом не передбачено подання інформації по дротових або бездротових каналах зв`язку.
Суб`єкти господарювання, які використовують реєстратори розрахункових операцій (крім електронних таксометрів, автоматів з продажу товарів (послуг) та реєстраторів розрахункових операцій, що застосовуються для обліку та реєстрації операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі), повинні подавати до контролюючих органів по дротових або бездротових каналах зв`язку електронні копії розрахункових документів і фіскальних звітних чеків, які містяться на контрольній стрічці в пам`яті реєстраторів розрахункових операцій або в пам`яті модемів, які до них приєднані.
Тобто, даною нормою унормовано обов`язок суб`єктів господарювання дотримуватись чітких дій при здійсненні розрахункових операцій в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням електронних платіжних засобів, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг.
Абзацом 19 статті 2 Закону № 265/95 визначено, що розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, видатковий чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, операцій з видачі готівкових коштів держателям електронних платіжних засобів, отримання (повернення) коштів, торгівлю валютними цінностями в готівковій формі, створений в паперовій та/або електронній формі (електронний розрахунковий документ) у випадках, передбачених цим Законом, зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або програмним реєстратором розрахункових операцій, чи заповнений вручну.
Статтею 8 вказаного Закону визначено, що форма, зміст та порядок ведення розрахункових документів, а також форма та порядок подання звітності, пов`язаної із застосуванням реєстраторів розрахункових операцій та/або програмних реєстраторів розрахункових операцій при здійсненні операцій з торгівлі валютними цінностями в готівковій формі, встановлюються центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну фінансову політику, за погодженням з Національним банком України.
Положення про форму та зміст розрахункових документів/електронних розрахункових документів затверджене наказом Міністерства фінансів України № 13 від 21.01.2016, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 11.02.2016 за № 220/28350 (далі - Положення).
Пункт 1 статті 17 Закону № 265/95 встановлює відповідальність за невиконання суб`єктом господарювання щонайменше одного з трьох обов`язків:
1) проведення розрахункової операції через РРО, однак, на неповну суму покупки;
2) непроведення розрахункової операції через РРО;
3) невидача відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції;
4) проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Суд першої інстанції вірно зазначив, що у спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок продажу алкогольних напоїв чи тютюнових виробів, обставиною, що має бути досліджена є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.
Як видно зі змісту акту перевірки № 167/09-19-09-01/2419505702 від 24.02.2025, контролюючим органом в акті перевірки, зокрема, в описовій частині виявлених під час проведення перевірки порушень, не зазначено жодного фіскального чеку, що підтверджує факт продажу алкогольних напоїв без відповідної ліценції у період проведення перевірки в лютому 2025 року.
На переконання колегії суддів, сам факт реалізації алкогольних напоїв без відповідної ліцензії, які зазначені у копіях розрахункових документах згідно з аналітичними базами даних органів ДПС, може слугувати підставою для проведення перевірки контролюючим органом, однак, не може слугувати єдиною та достатньою підставою для висновку про порушення позивачкою вимог статі 16 Закону № 3817-IX - реалізація алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без відповідної ліцензії.
Суд першої інстанції слушно зауважив, що контролюючий орган, в обґрунтування зафіксованих порушень в акті фактичної перевірки, посилається виключно на наявну у нього податкову інформацію, яка отримана ним ще до початку такої перевірки, що і слугувала підставою нарахування фінансової санкції вже за результатами проведеної податкової перевірки.
Проте, в розумінні чинного законодавства така податкова інформація сама по собі не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин.
Більше того, податковим органом не відображено в акті перевірки детального опису усіх дій, вчинених під час перевірки для підтвердження факту вжиття інспекторами усіх передбачених законом заходів з метою підтвердження факту правопорушення. 
Водночас, акт перевірки не містить достатньої інформації та не фіксує відповідних доказів, що у своїй сукупності дозволяє встановити факт порушення ФОП правил продажу алкогольних виробів з огляду на відсутність будь-якої деталізації виявленого порушення.
Колегія суддів звертає увагу, що відповідачем під час перевірки вказані обставини взагалі не досліджувалися, при цьому жодних додатків до акту перевірки відповідачем не залучено. Із цього слід дійти висновку, що самі розрахункові документи в ході фактичної перевірки відповідачем не досліджувалися.
Правова оцінка можливості врахування електронних даних системи СОД РРО як належних та допустимих доказів в спірних правовідносинах надавалася Верховним Судом у постанові від 16.05.2024 при розгляді справи № 520/4564/23.
З цього приводу Верховний Суд зазначив, що пунктами 1, 2 Розділу II "Функціонування СОД РРО" Порядку функціонування Системи обліку даних реєстраторів розрахункових операцій, затвердженого Наказом Міністерства фінансів України № 477 від 05.08.2020, встановлено, що СОД РРО (система обліку даних реєстраторів розрахункових операцій) - інформаційна система, призначена для збору, зберігання, використання даних РРО та ПРРО (у тому числі електронних копій розрахункових документів та фіскальних звітних чеків, створених РРО та ПРРО), перевірки справжності та достовірності розрахункових документів. СОД РРО розташована в ДПС та використовується в межах повноважень посадовими особами органів ДПС для виконання завдань та функцій, визначених Податковим кодексом України.
При цьому Верховний Суд погодився із тим, що ті дані, на які посилається відповідач, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією, не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. У спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.
Водночас, колегія суддів враховує правову позицію Верховного Суду, висловлену у постанові від 13.01.2025 по справі №580/3234/24, де вказано, що за висновком Верховного Суду у вищезазначеній постанові від 16.05.2024 по справі №520/4564/23, відомості СОД РРО, на які посилається контролюючий орган, що внесені у базу даних системи обліку даних РРО, та за своєю суттю є податковою інформацією - не є належним доказом податкового правопорушення і сама по собі її наявність не може бути підставою для притягнення платника податків до відповідальності, а може бути лише використана як підстава для подальшої перевірки певних обставин. У спірних правовідносинах, що склались з приводу дотримання платником податку законодавства, що регулює порядок застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, обставиною, що має бути досліджена є саме розрахункова операція, а отже безпосереднім доказом, що підтверджує її вчинення, є розрахунковий документ.
Разом з тим, як свідчать матеріали справи, в описовій частині виявлених під час проведення перевірки порушень не зазначено жодного фіскального чеку, що підтверджує факт видачі ФОП розрахункових документів за продаж алкогольних напоїв без відповідної ліценції.
Таким чином, контролюючим органом не надано належних та достовірних доказів про встановлені під час перевірки порушення у розумінні статей 73 та 75 КАС України, а саме виявлення під час проведення податкової перевірки фактів продажу алкогольних напоїв чи тютюнових виробів без відповідної ліцензії.
Суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що акт перевірки №167/09-19-09-01/2419505702 від 24.02.2025 не містив достатньої інформації, яка дозволяла б встановити факт порушення правил продажу алкогольних виробів чи тютюнових виробів без відповідної ліцензії з огляду на відсутність будь-якої деталізації виявленого порушення.
Верховний Суд у постанові від 10.01.2024 по справі №240/4894/23, дійшов висновків, що принцип тлумачення закону на користь особи є однією з основних засад правової системи, яка вказує, що суди повинні намагатися тлумачити закони та його норми в такий спосіб, щоб максимально захищати права та інтереси фізичної особи.
Цей принцип також часто відомий як «in» або «in», що означає «у вагомих сумнівах - на користь людини».
Важливо також відзначити, що принцип тлумачення закону на користь особи не означає безумовне ігнорування закону, але вказує на те, що в сумнівних ситуаціях суди повинні намагатися вибрати інтерпретацію, яка максимально захищає права та інтереси саме фізичної особи.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що ефективним способом захисту є визнання протиправним та скасування спірного ППР № 008028/0901 від 12.03.2025.
Відповідно до ч.2 ст.6 КАС України та ст.17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини», суди застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського Суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерела права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» (рішення від 18.07.2006).
Зокрема, у пункті 23 рішення ЄСПЛ зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника.
Так, у рішенні від 10.02.2010 у справі «Серявін та інші проти України» ЄСПЛ наголосив на тому, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (RuizTorija v. Spain) від 09.12.1994). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland) від 01.07.2003). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland) від 27.09.2001).
Інші зазначені в апеляційній скарзі обставини, окрім вищеописаних, ґрунтуються на довільному трактуванні фактичних обставин і норм матеріального права, а тому такі не вимагають детальної відповіді або спростування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскаржуване рішення ухвалене відповідно до норм матеріального та процесуального права, а висновки суду першої інстанції ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин, що мають значення для справи, які не спростовані доводами апеляційної скарги, у зв`язку з чим відсутні підстави для її задоволення.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328, 329 КАС України, суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС в Івано-Франківській області залишити без задоволення, а рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 січня 2026 року по справі №300/6146/25 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.5 ст.328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	Р. В. Кухтей 	
судді	 	С. П. Нос 	
 	 	С. М. Шевчук  	
У зв`язку перебуванням головуючого судді Кухтея Р.В. та судді Шевчук С.М. з 27.06.2026 по 12.07.2026 у відпустці повне судове рішення складено 16.07.26