Справа № 645/5654/25
Провадження № 2/645/276/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 червня 2026 року      м. Харків
Немишлянський районний суд міста Харкова у складі:
головуючого судді – Мартинової О.М.,
секретар судового засідання – Кривченко Т.В.,
розглянувши в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, третя особа: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна, -
ВСТАНОВИВ:
25.08.2025 року позивач ОСОБА_1 , через свого представника – адвоката Кубай Ю.М., через систему «Електронний суд» звернувся до суду з вищезазначеною позовною заявою, якою просить суд зняти арешт з майна, а саме: квартири АДРЕСА_1 , накладений постановою СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 01.12.1998 року, згідно якого накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого/підозрюваного ОСОБА_2 , де б таке не знаходилося.
Позовні вимоги мотивовані тим, що постановою СВ Фрунзенського РВ ХГУ УМВСУ в Харківській області від 01.12.1998 року, в рамках кримінального провадження №59980959, було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 23.10.1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фону, р.№8-98-129591 на праві спільної сумісної власності. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 року по справі №1-130/98 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.198 ККУ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 25 днів з дня його фактичного затримання – 22.10.1998 року. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2020 року. Позивач ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.10.2018 року № НОМЕР_2 квартира за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 . Позивач є спадкоємицею майна після смерті її дядька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . До спадкового майна після його смерті увійшла, зокрема, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 . Зазначене домоволодіння протягом тривалого часу було особистою приватною власністю їх родини. Позивач тривалий час проживає та зареєстрована у зазначеній квартирі. У визначений законом строк позивач звернулася до Першої Харківської міської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини. Першою Харківською міською державною нотаріальною конторою було відкрито спадкову справу за заявою ОСОБА_1 після її дядька – ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . Постановою від №1241/02-14 від 21.08.2025 року державним нотаріусом Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цукановою О.В., відмовлено ОСОБА_1 в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . У постанові зазначено про те, що в матеріалах спадкової справи наявна довідка КП «Харківські міське БТІ» від 16 червня 2021 року №1104396 на квартиру АДРЕСА_4 , з якої вбачається, що до матеріалів інвентаризаційної справи додана постанова СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС в Харківській області від 01 грудня 1998 року про накладення арешту на майно ОСОБА_2 . На цей час ОСОБА_1 не подані документи, що свідчать про зняття арешту з майна спадкодавця ОСОБА_2 . Таким чином, позивач не може прийняти спадщину на зазначене майно через наявність арешту. Арешт на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , що є спадщиною позивача, у даному випадку свідчить про порушення права позивача на розпорядження цим майном. При цьому, оскільки вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 року по справі №1-130/98 ОСОБА_2 засуджено, останній помер, підстави для заборони відпали. Попри це, позивач в позасудовому порядку позбавлений можливості щодо зняття заборони на належне йому майно, в той же час, у відповідності до вимог чинного законодавства, останній наділений правом на звернення до суду з позовом про зняття арешту з майна, яке йому належить.
Ухвалою Немишлянського районного суду міста Харкова від 29.09.2025 року відкрито загальне провадження та призначено підготовче судове засідання.
05.09.2025 року через систему «Електронний суд» представником Головного управління Національної поліції в Харківській області – Котик С.Ф.., яка діє на підставі довіреності, надано відзив на позовну заяву, зі змісту якого вбачається, що в своїй позовній заяві ОСОБА_1 зазначила, що арешт на майно накладений постановою слідчого СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 01.12.1998 Разом з тим, позивач зазначає відповідачем по справі Головне управління Національної поліції в Харківській області, тобто юридичну особу, яка в інтересах потерпілого накладала арешт на нерухоме майно. 16.09.2015 Кабінетом Міністрів України затверджено постанову № 730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ». 07.11.2015 набрав чинності Закон України «Про Національну поліцію». ГУНП в Харківській області створено як юридична особа на підставі Постанови Кабінету Міністрів від 16.09.2015 № 730 та зареєстровано як юридична особа 07.11.2015, що підтверджується випискою з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. Головне управління Національної поліції в Харківській області не є правонаступником ГУ МВСУ в Харківській області, що вбачається з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.198 ККУ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 25 днів з дня його фактичного затримання – 22.10.1998, згідно вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 по справі №1-130/98, коли ГУНП в Харківській області не існувало, тобто, працівники ГУНП в Харківській області не вчиняли будь-яких дій відносно позивача. Враховуючи наведене представник відповідача просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 
08.09.2026 року через систему «Електронний суд» представником позивача – ОСОБА_5 подано відповідь на відзив, в якому представник позивача вважає доводи відповідача необґрунтованими, такими, що не відповідають дійсності, з огляду на наступне. Відповідач зазначає про те, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях. Натомість, арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , було накладено постановою СВ Фрунзенського РВ ХГУ УМВСУ в Харківській області від 01.12.1998 року саме в рамках кримінального провадження. Тобто, арешт був накладений органом досудового розслідування, а не виконавчою службою. Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 року по справі №1 130/98 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.198 ККУ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 25 днів з дня його фактичного затримання – 22.10.1998 року. Більше того, ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2020 року. Доводи відповідача зводяться до того, що відповідачем повинна бути особа, яка померла або виконавча служба, яка не має жодного відношення до накладеного арешту. Щодо правонаступництва ГУНП в Харківській області, представник позивача вказав наступне. 14 квітня 2015 року МВС України було видано наказ №431 «Про заходи щодо реформування органів внутрішніх справ». 16 вересня 2015 року Кабінет Міністрів України прийняв постанову №730 «Про утворення територіальних органів Національної поліції та ліквідацію територіальних органів Міністерства внутрішніх справ», якою постановив утворити як юридичні особи публічного права територіальні органи Національної поліції, у тому числі ГУПН в Харківській області, та ліквідувати як юридичні особи публічного права територіальні органи МВС, зокрема УМВС України в Харківській області. Законодавством передбачено правонаступництво територіальних органів міністерства- юридичних осіб публічного права. Виключення становить лише випадок, коли держава відмовляється від виконання функцій та завдань, які виконував орган виконавчої влади, що ліквідовується. Пправонаступником прав та обов`язків ліквідованого УМВС України в Харківській області, ураховуючи правовий статус, обсяг повноважень і принцип територіальності, є відповідний територіальний орган Національної поліції, а саме ГУНП в Харківській області.
08.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – Кубай Ю.М. надійшло клопотання про долучення доказів.
21.10.2025 року через систему «Електронний суд» від представника позивача – Кубай Ю.М. надійшло клопотання про залучення співвідповідача - Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, яке ухвалою суду від 12.01.2026 року було задоволено.
26.01.2026 року через систему «Електронний суд» представником Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області – Тищенко В.В. подано відзив на позовну заяву, згідно змісту якого представник вказав наступне. ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального злочину, передбаченого ч.1 ст.198 ККУ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 25 днів з дня його фактичного затримання – 22.10.1998, згідно вироку Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 по справі №1-130/98. Враховуючи, що досудове розслідування у вказаній кримінальній справі завершено, судовий розгляд закінчено винесенням обвинувального вироку стосовно ОСОБА_2 , вирок набрав законної сили, засуджений відбув призначене судом покарання, правовий статус квартири у межах даної справи вже не має значення для встановлення істини, підстав для подальшого обмеження права власності на об`єкт нерухомості відсутні. Враховуючи вищевикладене, ГУМВС України в Харківській області не заперечує проти задоволення клопотання про скасування арешту вищевказаної квартири у зв`язку із відсутністю потреби у подальшому застосуванні цього заходу забезпечення кримінального провадження. На підставі викладеного, представник просив суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Ухвалою суду від 05.03.2026 року закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
Представник позивача - адвокат Кубай Ю.М. у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений своєчасно та належним чином, надав заяву, якою просив проводити розгляд цивільної справи за відсутності сторони позивача, позовні вимоги підтримує, просить їх задовольнити.
Відповідно ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.
Представник Головного Управління Національної поліції в Харківській області – Котик С.Ф. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про слухання справи за відсутності представника Головного Управління Національної поліції в Харківській області. Просила суд прийняти законне та обґрунтоване рішення.
Представник Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області Тищенко В.В. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена своєчасно та належним чином, надала заяву про слухання справи за відсутності представника Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області.
У зв`язку з тим, що розгляд справи відбувався за відсутності сторін, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.
Вимогами ч.3 ст.12, ч.1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.
Суд дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 23.10.2018 року №8-98 НОМЕР_3 двокімнатна квартира, загальною площею 44,5 кв. м., житловою площею 30,5 кв. м., за адресою: АДРЕСА_2 належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 та ОСОБА_2 (а.с. 14-15).
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є донькою ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 12.02.1959 року (а.с. 20).
Відповідно до свідоцтва про розірвання шлюбу серії НОМЕР_5 від 29.11.1988 року, шлюб між ОСОБА_8 та ОСОБА_9 розірвано, після розірвання шлюбу ОСОБА_9 залишено прізвище « ОСОБА_10 » (а.с. 21).
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є сином ОСОБА_7 та ОСОБА_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 від 12.02.1959 року (а.с. 20).
ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , є донькою ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_6 від 14.08.1985 року (а.с. 18).
08.08.2008 року позивач ОСОБА_11 уклала шлюб з ОСОБА_12 та змінила прізвище на « ОСОБА_13 », що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_7 , виданим 08.08.2008 року відділом реєстрації актів цивільного стану по м.Харкову №1 Харківського міського управління юстиції, актовий запис №1402 (а.с. 19).
Таким чином, ОСОБА_1 є племінницею ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Постановою СВ Фрунзенського РВ ХГУ УМВСУ в Харківській області від 01.12.1998 року, в рамках кримінального провадження №59980959, було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , зокрема, на квартиру за адресою АДРЕСА_2 , яка належить останньому на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане 23.10.1998 року Харківським міським центром приватизації державного житлового фону, р.№8-98-129591 на праві спільної сумісної власності (а.с. 11-12).
Вироком Фрунзенського районного суду м.Харкова від 17.05.1999 року по справі №1 130/98 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.198 ККУ та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 6 місяців 25 днів з дня його фактичного затримання – 22.10.1998 року (а.с. 64-67). 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 від 29.12.2020 року (а.с.24).
Позивач ОСОБА_1 є спадкоємицею майна після смерті її дядька ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 . До спадкового майна після його смерті увійшла, зокрема, частини квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Згідно листа з Фрунзенського районного суду м. Харкова вих.№2-130/99/21 від 10.08.2021 року вбачається, що відповідно до Переліку судових справ і документів, що утворюються в діяльності суду із зазначенням строків зберігання, затвердженого Наказом Державної судової адміністрації України 11.02.2010 року №22, матеріали кримінальної справи №1-130/99 відносно ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , засудженого за ч.1 ст. 198-2 КК України знищено, оскільки строк зберігання кримінальних справ по зазначеній категорії складає 3 роки. В архіві суду зберігається оригінал вироку суду від 17.05.1999 року, який в апеляційному та касаційному порядку не оскаржено та який набрав законної сили. При цьому повідомлено, щдо нормами діючого законодавства на час постановлення вироку по вищевказаній кримінальній справі, а саме ст. 126 КПК України 1960 року було визначено, що накладення арешту на майно скасовується постановою слідчого, коли в застосуванні цього відпаде потреба (а.с. 17)
Постановою від №1241/02-14 від 21.08.2025 року державного нотаріуса Першої Харківської міської державної нотаріальної контори Цукановою О.В., відмовлено ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , в оформленні спадкових прав та видачі свідоцтва про право на спадщину на майно, що залишилося після померлого ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який постійно проживав та був зареєстрований за адресою АДРЕСА_3 . Підставою відмови у постанові зазначено про те, що в матеріалах спадкової справи наявна довідка КП «Харківські міське БТІ» від 16 червня 2021 року №1104396 на квартиру АДРЕСА_4 , з якої вбачається, що до матеріалів інвентаризаційної справи додана постанова СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС в Харківській області від 01 грудня 1998 року про накладення арешту на майно ОСОБА_2 . На цей час ОСОБА_1 не подані документи, що свідчать про зняття арешту з майна спадкодавця ОСОБА_2 .
З довідки КП «Харківські міське БТІ» від 16 червня 2021 року №1104396 на квартиру АДРЕСА_4 , вбачається, що до матеріалів інвентаризаційної справи додана постанова СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС в Харківській області від 01 грудня 1998 року про накладення арешту на майно ОСОБА_2 (а.с.16).
Статтею 41 Конституції України передбачено право кожного громадянина володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Відповідно до ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
Відповідно до ст.ст 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно до ст.126 КПК України 1960 року, чинного на час накладення слідчим арешту на майно позивача, зазначений захід міг тимчасово застосовуватися слідчим або судом на період досудового слідства та/або судового розгляду для забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Як було визначено в цій же статті, накладений на майно арешт мав бути скасований органом досудового слідства, коли в застосуванні цього заходу відпаде потреба.
Правова природа арешту майна не змінилась і з прийняттям чинного КПК України, норми якого більш докладно регламентують мету, підстави й порядок застосування та скасування цього заходу забезпечення кримінального провадження. Зокрема, згідно зі ст. 170 КПК України завданнями арешту майна є запобігання можливості його приховування, пошкодження, псування, знищення, перетворення, відчуження з метою забезпечення: збереження речових доказів; спеціальної конфіскації; конфіскації майна як виду покарання або заходу кримінально - правового характеру щодо юридичної особи; відшкодування шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення (цивільний позов), чи стягнення з юридичної особи отриманої неправомірної вигоди. Арешт майна має тимчасовий характер, і його максимально можлива тривалість обмежена часовими рамками досудового розслідування та/або судового розгляду до прийняття процесуального рішення, яким закінчується кримінальне провадження.
У пункті 21.1 Постанови Великої Палати Верховного суду від 30.06.2020 року по справі № 727/2878/19 сформовано наступний правовий висновок: «Спір щодо звільнення майна з-під арешту є приватноправовим, якщо арешт накладений на майно особи, яка не була учасником кримінального провадження, розпочатого за Кримінально-процесуальним кодексом України (далі КПК України 1960 року) та завершеного (вирок, постанова про закриття провадження) у порядку, передбаченому КПК України 1960 року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 372/2904/17-ц) або КПК України 2012року (постанова Великої Палати Верховного Суду від 24 квітня 2019 року у справі № 2-3392/11). Залежно від суб`єктного складу учасників цього спору його слід розглядати за правилами цивільного чи господарського судочинства».
Тобто, Велика Палата Верховного суду визначила в даному пункті підстави для розгляду справи в порядку цивільного чи/та господарського судочинства, а саме: особа, на майно якої накладено арешт, не була учасником кримінального провадження; завершеного (вироком, постановою про закриття провадження) у порядку передбаченому КПК України 1960 року.
У матеріалах справи відсутні докази, які б підтверджували, що ОСОБА_1 була стороною під час розслідування кримінальної справи №1-130/98 відносно ОСОБА_2 , в ході якої накладено арешт на майно.
Згідно до ст. 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч. 1 ч. 321 ЦК України право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.
Виходячи з наведеного, суд дійшов висновку, що на час звернення з позовною заявою до суду за наявності арешту накладеного на нерухоме майно, вже протягом 28 років порушується право позивача ОСОБА_1 як власника, щодо вільного розпорядження майном, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, а тому право позивача ОСОБА_1 підлягає судовому захисту у заявлений нею спосіб шляхом зняття арешту з зазначеного об`єкту нерухомого майна.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 259, 263-265, 352 ЦПК України, ст. ст.15, 16,316,317,319,321, 391 ЦК України, суд -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного Управління Національної поліції в Харківській області, Головного управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, третя особа: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора про зняття арешту з майна – задовольнити.
Зняти арешт з майна (квартири) за адресою: АДРЕСА_2 , накладений постановою СВ Фрунзенського РВ ХМУ УМВС України в Харківській області від 01.12.1998 року, згідно з якою накладено арешт на вклади, цінності та інше майно обвинуваченого/підозрюваного ОСОБА_2 , де б таке не знаходилося.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи до Харківського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
З інформацією щодо тексту судового рішення учасники справи можуть ознайомитися за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://fr.hr.court.gov.ua
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості, щодо учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Відповідач: Головне управління Національної поліції в Харківській області, ЄДРПОУ 40108599, м.Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 13.
Співвідповідач: Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Харківській області в особі Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Харківській області, код ЄДРПОУ: 08592313, м.Харків, вул. Жон Мироносиць, буд. 5.
Третя особа: Перша Харківська міська державна нотаріальна контора, ЄДРПОУ 02894013, м.Харків, майдан Конституції, буд. 1

Суддя О.М. Мартинова