Справа № 559/402/26 
Провадження № 2/559/923/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 вересня 2026 року          м.Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області у складі головуючого судді Томіліна О.М., при секретарі Костюк Н.С., розглянувши за правилами загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду у м.Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю 3-ої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - служби у справах дітей Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області, про визначення місця проживання дітей, 

В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з матір`ю.
Позовні вимоги, з урахуванням уточнень, позивачка обґрунтовує тим, що у неї та відповідача ОСОБА_3 у шлюбі, який розірвано 18.03.2020, народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відповідач ініціював судовий процес щодо розірвання шлюбу та висловив вимогу про залишення дітй з ним на той випадок, якщо позивачка буде перебувати за кордоном, де вона працювала, він мав би можливість оформлювати документи на дітей. Проте після розірвання шлюбу діти фактично залишилися проживати з матір`ю - позивачкою у її матері. 05.03.2022 ОСОБА_3 був призваний на військову службу, а ІНФОРМАЦІЯ_6 зник без вісті під час виконання бойового завдання. ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджала відповідачам брати участь у вихованні дітей, вони їх відвідували, спілкувалися. В грудні 2025 р. ОСОБА_2 - мати відповідача приїхала додому до позивачки та почала погрожувати, що забере дітей, оскільки за рішенням суду їх місце проживання визначено з батьком. Позивачка проти цього категорично заперечує, вказує, що діти забезпечені усім необхідним, бажають проживати з матір`ю. Враховуючи вищевикладене, позивачка просить визначити місце проживання дітей разом з нею. 
Ухвалою суду від 23.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено підготовче засідання.
23.03.2026 від служби у справах дітей надійшов висновок про визначення місця проживання дітей, а 27.03.2026 - надійшов висновок з усунутими недоліками. 
01.05.2026 від позивачки надійшла уточнена позовна заява. 
Ухвалою суду від 31.07.2026 закрито підготовче провадження у даній цивільній справі та призначено справу до розгляду в порядку загального позовного провадження. 
Головуючий суддя перебував у плановій щорічній відпустці з 15.06.2026 по 15.07.2026 та з 17.08.2026 по 21.08.2026 включно. 
В судовому засіданні представник позивачки вимоги позову підтримала, підтвердила обставини, викладені у позові. Пояснила, що у позивачки та відповідача ОСОБА_3 у шлюбі, який розірвано за рішенням суду 18.03.2020, народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . З 2018 року позивачка працювала за кордоном. Відповідач ініціював судовий процес щодо розірвання шлюбу та висловив вимогу про залишення дітй з ним на той випадок, якщо позивачка буде перебувати за кордоном, де вона працювала, він мав би можливість оформлювати документи на дітей. Відповідачка позов визнала. Проте після розірвання шлюбу діти фактично залишилися проживати з матір`ю у її матері. 05.03.2022 ОСОБА_3 був призваний на військову службу, а ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісти під час виконання бойового завдання. ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджала відповідачам брати участь у вихованні дітей, вони їх відвідували, спілкувалися. В грудні 2025 р. ОСОБА_2 - мати відповідача приїхала додому до позивачки та внаслідок конфлікту з приводу виплат як членам родини безвісти зниклого воїна почала погрожувати, що забере дітей, оскільки за рішенням суду їх місце проживання визначено з батьком. Позивачка проти цього категорично заперечує, оскільки діти забезпечені усім необхідним, бажають проживати з матір`ю, а відповідачка ОСОБА_2 використала грошові виплати на придбання квартири, яку оформила на своє ім`я і де проживають її інші діти, хоча і заявляла, що квартира придбана на користь онуків. Враховуючи вищевикладене, сторона позивачки просить задовольнити позов і визначити місце проживання дітей разом з матір`ю. 
Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову та пояснила, що дійсно між її сином та ОСОБА_1 було укладено шлюб, який у 2020 р. був розірваний, та під час шлюбу в них народилося двоє дітей. Її син ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_6 зник безвісти під час виконання бойового завдання. Діти дійсно після розірвання шлюбу залишилися проживати з позивачкою у її батьків. Відносини між сторонами були гарними, вона відвідувала дітей, забирала їх на відпочинок до себе, щодо виплат як членам родини безвісти зниклого воїна в них була домовленість, що вони будуть збережені на користь онуків, зокрема, вона придбала квартиру, яку до повноліття онуків зареєструвала на себе. В грудні 2025 р. вона звернулася до позивачки з приводу переоформлення виплат у зв`язку зі зміною законодавства, проте остання відмовилася і сказала, що заборонить спілкуватися з дітьми, на що відповідачка відповіла, що за рішенням суду діти мають проживати з батьком - її сином ОСОБА_3 . Її обурює вимоги позивачки забрати дітей у зниклого безвісти сина. 
Представник служби у справах дітей Тараканівської сільської ради Дубенського району Рівненської області в судовому засіданні підтримала наданий висновок, зауважила, що діти фактично проживають з матір`ю, вона забезпечує їх усім необхідним, вона не заперечує, щоби діти і в подальшому проживали з матір`ю. У висновку служба вважала, що спір відсутній, оскільки баба ОСОБА_2 не заперечувала, щоб діти проживали з матір`ю, а батько ОСОБА_3 вважається зниклим безвісти, його думку з`ясувати неможливо. 
Відповідач, відносно якого наявні відомості про те, що він з травня 2022 р. зник безвісти, у встановленому Законом порядку повідомлявся про час та місце розгляду справи оголошенням на сайті суду, в судове засідання не з`явився. 
Допитаний в якості свідка ОСОБА_6 суду пояснив, що він є вітчимом позивачки, вона розлучилася з ОСОБА_3 у 2020 р., діти фактично залишилися з матір`ю, проживали в їх родині. Наприкінці 2025 р. у позивачки з ОСОБА_2 виник конфлікт, причина йому невідома, але він спілкувався зі стронами для того, щоб їх примирити. 
Відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України у виняткових випадках залежно від складності справи складання повного рішення (постанови) суду може бути відкладено на строк не більш як на десять днів, а якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження - не більш як на п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Датою ухвалення рішення у даній справі є 11.09.2026, тобто дата складання повного тексту рішення. 
Суд, дослідивши письмові матеріали справи, вважає позов таким, що підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
За вимогами ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідне для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Зі змісту статті 12 ЦПК України вбачається, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ч.1 ст.82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. 
Судом досліджуються представлені письмові докази на підтвердження та спростування тих обставин, на які посилалися сторони, інших суду не представлено та про їх витребування перед судом не порушувалося клопотань.
Суд, вирішуючи питання, передбачені ст. ст. 12, 264 ЦПК України, виходить з такого.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, що у позивачки та відповідача ОСОБА_3 у шлюбі, який розірвано 18.03.2020 за рішенням суду, народилися діти - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.10-12).
Згідно з рішенням Дубенського міськрайонного суду Рівненської області від 18.03.2020 шлюб між позивачкою та ОСОБА_3 за позовом останнього розірваний, вказано, що позивачка позовні вимоги визнала, дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з батьком ОСОБА_3 (а.с.14-15).
Сторони не заперечують, що діти після розірвання шлюбу фактично залишилися з матір`ю, що також підтверджується відомостями про їх реєстрацію (а.с.9,11,13), довідками та характеристиками за місцем навчання та проживання (а.с.17-23), показами допитаного в судовому засіданні свідка ОСОБА_6 тощо.
Згідно особисто написаних пояснень дітей вони бажають проживати з матір`ю (а.с.71,72).
З отриманих службою у справах дітей матеріалів вбачається, що діти забезпечені усім необхідним (а.с.65-70). 
Згідно зі сповіщенням сім`ї №24 від 07.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_3 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок артобстрілу в районі н.п. Василівка Донецької області (а.с.16).
За висновком органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради від 18.03.2026 вважається недоцільним визначити місце проживання дітей разом з матір`ю, оскільки спір фактично відсутній, діти і на даний час проживають з матір`ю, баба ОСОБА_2 це не заперечує, а батько ОСОБА_3 зник безвісти (а.с.56-60, 81-85). 
Суд вважає, що до спірних правовідносин підлягають застосуванню наступні норми матеріального права. 
Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно зі ст.ст. 6, 7, 19, 141, 160, 161 СК України правовий статус дитини має особа до досягнення нею повноліття.
Малолітньою вважається дитина до досягнення нею чотирнадцяти років.
Неповнолітньою вважається дитина у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років.
Дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.
Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Кожен учасник сімейних відносин має право на судовий захист.
При розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.
Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.
Мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.
Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини.
Якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.
Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.
Конвенцією про права дитини, прийнятою 44-ю сесією Генеральної асамблеї ООН 20 листопада 1989 року, проголошено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Національне законодавство також відображає принцип пріоритетності прав та інтересів дитини, зокрема, статтею 7 Сімейного кодексу України закріплено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду від 20 вересня 2021 року у справі № 350/1696/19 зазначено, що «під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку… «
У постанові Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 200/952/18 вказано, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу.
Лише за наявності такого спору між батьками суд повинен роз`яснити сторонам порядок вирішення питання про визначення місця проживання дитини.
Матеріали справи не містять доказів про те, що такий спір між сторонами був на час розірвання шлюбу.
ОСОБА_1 не подавала до суду своїх заперечень щодо проживання спільних дітей разом із батьком, натомість подала до суду заяву про визнання позову в повному обсязі, про що зазначено в судовому рішенні.
Тому після розірвання шлюбу дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишено проживати з батьком ОСОБА_3 . Тобто, судом у відповідному рішенні визначено місце проживання дітей. 
Як вказано вище, згідно зі сповіщенням сім`ї №24 від 07.06.2022 військовослужбовець ОСОБА_3 зник безвісти ІНФОРМАЦІЯ_6 внаслідок артобстрілу в районі н.п. Василівка Донецької області (а.с.16). Згідно особисто написаних пояснень дітей вони бажають проживати з матрі`ю (а.с.71,72).
Висновок органу опіки та піклування Тараканівської сільської ради від 18.03.2026 суд у даному випадку не бере до уваги, враховуючи, що орган у справах дітей помилково вважав, що відстуні спір у даному випадку, оскільки діти і на даний час проживають з матір`ю, баба ОСОБА_2 заявила, що не має щодо цього спору, а батько ОСОБА_3 зник безвісти та свою позицію висловити не може.
Положеннями статей 12, 81 ЦПК України передбачений обов`язок кожної із сторін довести обставини, які мають значення для справи і на які посилається кожна із сторін як на підставу своїх вимог або заперечень. 
Згідно з частиною першою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Відповідно до статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Частиною першою статті 77 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.
Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (частина шоста статті 81 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Враховуючи надані докази у їх сукупності, суд вважає за необхідне визначити місце проживання дітей саме з позивачкою, оскільки це відповідатиме їх найкращим інтересам.
Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 є обгрунтованими та підлягають задовленню.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). 
У зв`язку з чим судом надане обґрунтування рішення саме за конкретними обставинами справи та аргументами сторін, які мають правове значення для вирішення спору.
Керуючись ст. ст. 6, 7, 141, 161, 180, 181, 182, 192 СК України, ст. ст. 3, 12, 13, 76-80, 89, 141, 263-265, 430, 432 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , із матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішення суду може бути оскаржене до Рівненського апеляційного суду безпосередньо або через Дубенський міськрайонний суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його оголошення. 
У разі якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 ;
Відповідачі: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце реєстрації: АДРЕСА_2 , ІПН НОМЕР_2 ;
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_3 .
Повний текст рішення суду виготовлено 11.09.2026. 

Суддя          О.М.Томілін