ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
вул. Володимира Винниченка 1, м. Дніпро, 49505
E-mail: inbox@dp.arbitr.gov.ua, тел. (056) 377-18-58, fax (056) 377-38-63

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.07.2026	м. Дніпро	Справа № 904/5004/24	
Господарський суд Дніпропетровської області у складі судді Рудь І.А., за участю секретаря судового засідання Цибульської К.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні справу
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон", м. Київ 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014", м. Нікополь, Дніпропетровська обл. 
про стягнення заборгованості у сумі 155 070 грн 11 коп. 

Представники:
від позивача: Конова І.О., довіреність, адвокат;
відповідач: не з`явилася.

СУТЬ СПОРУ:
Товариство з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" звернулось до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом, в якому просить стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014" заборгованість в сумі 155 070 грн 11 коп., з яких: 124 610 грн 98 коп. - основний борг, 17 588 грн 88 коп. - пеня, 6 662 грн 71 коп. - 10% річних, 6 207 грн 54 коп. - інфляційні втрати, відповідно до умов договору поставки фігурних елементів мостіння №КБ/ФО 2024/02/036 від 21.02.2024.
Судові витрати позивач просить покласти на відповідача. 
Позовні вимоги обґрунтовані неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за спірним договором в частині своєчасної оплати за поставлений товар.

Ухвалою суду від 18.11.2024 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі; розгляд справи вирішено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними в матеріалах справи документами.

05.12.2024 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшов відзив на позов, в якому останній вказує про те, що п. 5.3 спірного договору сторони погодили, що покупець повинен повністю оплати товар до закінчення строку дії договору, таким чином кінцевий строк оплати товару є 28.02.2025.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що дати оплати поставленої продукції, які зазначив позивач в позовній заяві не відповідають умовам спірного договору, у зв`язку з чим позовні вимоги про стягнення основного боргу в сумі 124 610 грн 98 коп. не підлягають задоволенню.
Крім того, відповідач вважає, що у зв`язку з тим, що дата оплати товару за спірним договором ще не настала, заявлені позивачем до стягнення пеня у сумі 17 588 грн 88 коп., 10% річних у сумі 6 662 грн 71 коп. та 6 207 грн 54 коп., задоволенню не підлягають.
Також, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру пені, 10% річних та інфляційних втрат до 1%.

05.12.2024 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного провадження.
В обґрунтування поданого клопотання останній вказує на те, що через складність та обставини справи, які пов`язані з достовірністю первинних документів, на які посилається позивач у позовній заяві, дану справу необхідно розглядати в порядку загального позовного провадження. 

Ухвалою суду 10.12.2024 відмовлено в задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014" про перехід до розгляду справи в порядку загального позовного провадження.

16.12.2024 через систему "Електронний суд" до суду від відповідача надійшло клопотання про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Ухвалою суду від 17.12.2024 вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом учасників справи; призначено судове засідання для розгляду справи по суті на 09.01.2025.

У судове засідання, що відбулося 09.01.2025, представники сторін не з`явилися, надіславши до суду клопотання про відкладення розгляду справи. 

Ухвалою суду від 09.01.2025 вирішено перейти до розгляду справи №904/5004/24 за правилами загального позовного провадження; справу призначено до розгляду у підготовчому засіданні на 04.02.2025.

У судовому засіданні 04.02.2025 оголошено перерву до 05.03.2025, з його проведенням в режимі відеоконференції. 

04.03.2025 відповідачем до суду подані додаткові пояснення до відзиву, в яких останній просить відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі, з огляду на те, що на видаткових накладних, які є в матеріалах справи, стоїть підпис не директора відповідача, а на підписі фахівця від постачальника також стоїть штемпель «ДЛЯ ДОКУМЕНТІВ», а не печатка підприємства.
Доказом того, що на копіях первинних документів, крім самого Договору, які знаходяться в матеріалах справи, підроблений підпис директора ТОВ «ЮРВІТ 2014». Як факт готовий підтвердити безпосередньо директор ТОВ «ЮРВІТ 2014» - Канцур В.В. в засіданні в якості свідка.
Таким чином, на підставі викладеного, ТОВ «ЮРВІТ 2014» повідомляє, що по Договору №КБ/ФО 2024/02/036 від 21.02.2024, з ТОВ «КОВАЛЬСЬКА БЕТОН» не працював взагалі і товар не замовляв.

Того ж числа, 04.03.2025, позивачем до суду надані заперечення на додаткові пояснення відповідача, в якому ТОВ "Ковальська Бетон" вказує на те, що відповідач, спотворюючи факти та вводить суд в оману, заперечуючи підписання саме директором ТОВ «ЮРВІТ-2014» Канцуром В.В. видаткових накладних та договору; у відзиві на позовну заяву погоджувався щодо поставки Товару Позивачем: «Постачальник здійснив поставку Товару:
- 09.042024 за накладної 5/06437 на суму 59 61,62 грн. з ПДВ;
- 09.04.2024 за накладної 5/06438 на суму 26 764,80 грн. з ПДВ;
- 10.04.2024 за накладної 5/06576 на суму 38 232,56 грн. з ПДВ.»
А вже у додаткових поясненнях посилається на якийсь обшук, при цьому не надає жодного доказу його проведення, а також протоколу виїмки саме цих документів.
Враховуючи зазначене та керуючись положеннями статті 42 ГПК України Позивач зазначає, що Договір поставки №КБ/ФО 2024/02/036 від 21.02.2024р., а також видаткові накладні №5/06437 від 09.04.2024, №5/06438 від 09.04.2024 та №5/06576 від 10.04.2024 підписано директором ТОВ «ЮРВІТ-2014» - Канцуром Віталієм Володимировичем. Як договори, так і видаткові накладні також містять і печатку Відповідача.

05.03.2025 відповідачем до суду подано клопотання про долучення доказів, в яких останній просить долучити до матеріалів справи копію акта звірки за період 01.01.2023 -08.04.2024 між ТОВ "ЮРВІТ-2014" та ТОВ "КОВАЛЬСЬКА БЕТОН" за договором №2023/07/049 від 24.07.2023 та скрін із заявки на будівельні матеріали з електронного носія відповідача.

У підготовчому засіданні 05.03.2025 представник відповідача заявив клопотання про витребування у позивача оригіналів документів, долучених до позовної заяви, а також довіреностей та заявок за умовами договору.
Ухвалою суду від 05.03.2025 продовжено строк проведення підготовчого провадження на 30 днів.
Оголошено перерву у підготовчому засіданні до 25.03.2025.
Клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014" про витребування доказів задоволено частково.
Витребувано у Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" оригінали документів, долучених до позовної заяви (для огляду у судовому засіданні).

Ухвалою суду від 25.03.2025 відкладено підготовче засідання на 31.03.2025.

25.03.2025 від позивача надійшли додаткові пояснення, з оригіналами витребуваних судом документів, на виконання вимог ухвали суду від 05.03.2025.

У підготовчому засіданні 31.03.2025 представник відповідача та керівник ТОВ "ЮРВІТ-2014" оглянули оригінали наданих позивачем документів, долучених до позовної заяви. 
Керівник ТОВ "ЮРВІТ-2014" заявив, що усі надані оригінали витребуваних документів, за винятком договору, не підписані керівником Канцур В.В. Щодо печатки зауважив про неможливість підтвердити чи спростувати, оскільки він не є експертом. 
Представник відповідача та керівник ТОВ "ЮРВІТ-2014" заявили про необхідність проведення почеркознавчої судової експертизи по даній справі.

Ухвалою суду оголошено перерву у підготовчому засіданні до 10.04.2025.

Зобов`язано відповідача забезпечити у підготовче засідання 10.04.2025 о 15:30 год. явку директора ТОВ "ЮРВІТ-2014" Канцура Віталія Володимировича. 
Запропоновано відповідачу надати до суду:
- вільні зразки почерку та підпису Канцура Віталія Володимировича, що можуть міститись у різних за цільовим призначенням документах: нотаріально посвідчених документах; різного роду посвідченнях, на яких є власноручний підпис; документах з місця роботи чи навчання; заявах про надання комунальних послуг; банківських документах про отримання кредиту/карток; записах особистого характеру тощо, за період лютий 2024 року - 1 липня 2024 року (15-20 документів).
- круглу печатку "*Україна Дніпропетровська область м. Нікополь і.к. 39456812* Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014*" для відбирання експериментальних зразків відтиску круглої печатки в залі судових засідань;
- вільні зразки відтиску круглої печатки "*Україна Дніпропетровська область м. Нікополь і.к. 39456812* Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014*" за кожен місяць із різними датами складання (по 2-3 відтиски печатки) за період лютий 2024 року - 1 липня 2024 року.

Запропоновано сторонам надати до суду перелік питань, які вважають за необхідне поставити на вирішення експерту при проведенні судової експертизи у даній справі.

10.04.2025 від позивача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про включення питань, у разі проведення експертизи, на вирішення експерту.
Одночасно, позивачем подано клопотання про долучення додаткових документів до справи. 

У підготовчому засіданні 10.04.2025 представник відповідача підтримав клопотання про призначення судової експертизи, надав оригінали документів з вільними зразками підпису керівника та печатки. 
Однак, відповідачем не виконано вимоги суду щодо надання питань на вирішення експерту. 

Одночасно, у підготовчому засіданні 10.04.2025 присутні представники сторін не заперечували щодо застосування розумних строків при розгляді даної справи.

Ухвалою суду від 10.04.2025 застосовано розумні строки при розгляді даної справи та оголошено перерву у підготовчому засіданні до 08.05.2025, з його проведенням в режимі відеоконференції за участю представника позивача. 
Крім того, зобов`язано відповідача забезпечити у підготовче засідання 08.05.2025 о 14:10 год. явку директора ТОВ "ЮРВІТ-2014" Канцура Віталія Володимировича; надати круглу печатку "Україна Дніпропетровська область м. Нікополь і.к. 39456812 Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014", для відбирання експериментальних зразків відтиску круглої печатки в залі судових засідань, та питання на вирішення судової технічної почеркознавчої експертизи.

05.05.2025 від відповідача до канцелярії суду поштовим засобом зв`язку надійшло клопотання про долучення оригіналів доказів. 

07.05.2025 від відповідача через систему "Електронний суд" надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку з неможливістю з`явитися у дане підготовче засідання представника відповідача та директора ТОВ "ЮРВІТ-2014" Канцура Віталія Володимировича через поважні причини.

У підготовче засідання 08.05.2025 відповідач явку свого повноважного представника не забезпечив.

Ухвалою суду від 08.05.2025 відкладено підготовче засідання на 19.06.2025. 
Запропоновано відповідачу: - забезпечити у підготовче засідання 19.06.2025 о 15:00 год. явку директора ТОВ "ЮРВІТ-2014" Канцура Віталія Володимировича; - надати круглу печатку "*Україна Дніпропетровська область м. Нікополь і.к. 39456812* Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014*" для відбирання експериментальних зразків відтиску круглої печатки в залі судових засідань; - питання на вирішення судової технічної почеркознавчої експертизи. 

18.06.2025 від відповідачем через "Електронний суд" подано документи на виконання вимог ухвали від 08.05.2025.

19.06.2025 відповідачем через канцелярію суду подано заяву про надання документів, а також питання для експерта.

У підготовчому засіданні 19.06.2025 судом було відібрано експериментальні зразки підпису директора та відтиски печатки ТОВ “Юрвіт -2014” для проведення почеркознавчої та технічної експертизи документів. 

Ухвалою суду від 19.06.2025 призначено у справі №904/5004/24 судову почеркознавчу експертизу та технічну експертизу документів, проведення якої доручити Дніпропетровському науково-дослідному інституту судових експертиз (49000, м. Дніпро, вул. Січеславська Набережна, 17).
На час проведення експертизи провадження у справі № 904/5004/24 зупинено.

14.07.2025 та 17.07.2025 від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз до суду надійшли клопотання, в яких експерт зазначає про значну завантаженість експертів, просить погодити проведення експертизи в строк, що перевищує 90 календарних днів.
Ухвалою суду від 21.07.2025 погоджено проведення судової експертизи на строк, що перевищує 90 календарних днів.

17.10.2025 від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових до суду надійшло повідомлення про неможливість надання висновку № 1851-25 від 06.10.2025 у справі № 904/5004/24. 

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 30.09.2025 по справі № 904/5004/24 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025р. у справі № 904/5004/24. 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025р. у справі № 904/5004/24 повернуто заявникові.

Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 10.11.2025 по справі № 904/5004/24 відмовлено Товариству з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025р. у справі № 904/5004/24. 
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" на ухвалу Господарського суду Дніпропетровської області від 19.06.2025р. у справі № 904/5004/24 повернуто заявникові. 
Справу № 904/5004/24 повернуто до Господарського суду Дніпропетровської області.

Ухвалою суду від 24.02.2026 поновлено провадження у справі № 904/5004/24; підготовче засідання призначено на 12.03.2026.

10.03.2026 від позивача надійшла заява про відкладення розгляду справи.
Ухвалою суду від 12.03.2026 відкладено підготовче засідання на 02.04.2026.

02.04.2026 підготовче засідання не відбулося, у зв`язку з перебуванням судді Рудь І.А. на лікарняному.
Після усунення вказаних обставин (перебування головуючого судді на лікарняному), господарський суд ухвалою суду від 13.04.202 призначив розгляд справи у підготовчому засіданні, з його проведенням в режимі відеоконференції на 29.04.2026.

29.04.2026 у підготовчому засіданні керівник відповідача зазначив про те, що додаткових документів надати не можуть на вимогу експерта, оскільки вони вилучені правоохоронними органами. 
Представник позивача просив відмовити в призначенні експертизи, вважаючи, що клопотання є затягуванням розгляду справи. 
В засіданні оголошено перерву у підготовчому засіданні до 07.05.2026.

У підготовчому засіданні 07.05.2026 оголошено перерву до 14.05.2026.

У підготовчому засіданні 14.05.2026 представник позивача не забезпечив технічну можливість для участі у відеоконференції поза межами приміщення суду. 
За приписаними п. 5 ст. 197 Господарського процесуального кодексу України - Ризики технічної неможливості участі у відеоконференції поза межами приміщення суду, переривання зв`язку тощо несе учасник справи, його представник, який подав відповідну заяву. 

14.05.2026 судом повернуто представнику відповідача оригінали документів, як неналежні для проведення експертизи

У засіданні представник відповідача не заперечував щодо закриття підготовчого провадження та призначення розгляду справи по суті.

Ухвалою суду від 14.05.2026 закрито підготовче провадження; справу призначено до судового розгляду по суті в засіданні на 07.07.2026.

У судове засідання, що відбулося 07.07.2026 представник відповідача не з`явився, про причини неявки суду не повідомив. 

Враховуючи достатність часу, наданого учасникам справи для подання доказів, приймаючи до уваги принципи змагальності та диспозитивної господарського процесу, закріплені у статті 129 Конституції України та статтях 13, 14, 74 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд вважає, що в межах наданих йому повноважень, створені належні умови учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених Господарським процесуальним кодексом України, висловлення своєї правової позиції у спорі та надання відповідних доказів.
У матеріалах справи достатньо документів, які мають значення для правильного вирішення спору, внаслідок чого справа може бути розглянута за наявними у ній документами без участі представника відповідача.
У судовому засіданні 07.07.2026 представник позивача підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив їх задовольнити.

В порядку ст. 240 ГПК України у судовому засіданні оголошено скорочене рішення.
Дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення представника позивача, оцінивши докази в їх сукупності, господарський суд, - 

ВСТАНОВИВ:
Предметом доказування у даній справі є обставини, пов`язані з укладенням договору поставки, строк дії договору, умови оплати та поставки товару, допущення прострочення поставки товару, наявність підстав для стягнення 124 610 грн 98 коп. – основного боргу, 17 588 грн 88 коп. - пені, 6 662 грн 71 коп. - 10% річних, 6 207 грн 54 коп. - інфляційних втрат, відповідно до умов договору поставки фігурних елементів мостіння №КБ/ФО 2024/02/036 від 21.02.2024.

21.02.2024 між Товариством з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" (надалі – постачальник) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014" (надалі - покупець) було укладено договір поставки фігурних елементів мостіння №КБ/ФО 2024/02/036 (надалі - договір).
Відносини, що виникли між сторонами у справі на підставі цього договору, є господарськими зобов`язаннями, тому, згідно зі ст. 4, 173-175 і ч. 1 ст.193 ГК України, до цих відносин мають застосовуватися відповідні положення Цивільного кодексу України з урахуванням особливостей передбачених Господарським кодексом України.
Згідно з п. 10.1 договору, цей договір набирає чинності з моменту підписання його сторонами і скріплення печатками і діє до 28.02.2025.
Пунктом 1.1 договору передбачено, що постачальник зобов`язується поставити та передати у власність покупцю товар на умовах цього договору, а покупець зобов`язується прийняти та своєчасно оплатити фігурні елементи мостіння (надалі - товар), в асортименті та за цінами, передбаченими у видаткових накладних або специфікації (додатку), які є невід`ємною частиною цього договору.
Відповідно до п. 5.1 договору, ціна товару визначається за взаємною згодою сторін і зазначається у видаткових накладних. На момент підписання договору ціна товару за взаємною згодою сторін може зазначатися в додатку № 1 (специфікації), який є невід`ємною частиною цього договору. В разі додаткових поставок за цим договором ціни на товар вказуються в наступних додатках, які після підписання представниками сторін та скріплення їх печатками складають невід`ємну частину цього договору.
Статтею 193 ГК України визначено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону та інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
Відповідно до ст. 525, 526 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Статтею 530 Цивільного кодексу України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.
Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
Приписи частини 7 статті 193 Господарського кодексу України та статті 525 Цивільного кодексу України встановлюють загальне правило щодо заборони односторонньої відмови від зобов`язання або односторонньої зміни його умов, що кореспондується із вимогами статті 629 Цивільного кодексу України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі статтею 202 Господарського кодексу України та статтею 598 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином. 
Позивач виконав умови договору, 3 09.04.2024 по 10.04.2024 здійснював регулярну поставку відповідачу партій товару. 
Зокрема, за накладними № 5/06438 від 09.04.2024 на суму 26 764,80 грн, № 5/06437 від 09.04.2024 на суму 59 613,62 грн, № 5/06576 від 10.04.2024 на суму 38 232,56 грн, позивач поставив відповідачу товар на загальну суму 124 610,98 грн.
Пунктом 5.3 договору визначено, що покупець здійснює оплату товару шляхом перерахування грошових коштів в національній валюті України на поточний рахунок постачальника протягом 7 днів з дати поставки товару.
З урахуванням п. 5.3 договору, строк виконання відповідачем зобов`язання з оплати поставленого товару: 
- за накладною № 5/06438 від 09.04.2024 на суму 26 764,80 грн настав 17.04.2024;
- за накладною № 5/06437 від 09.04.2024 на суму 59 613,62 грн настав 17.04.2024;
- за накладною № 5/06576 від 10.04.2024 на суму 38 232,56 грн настав 18.04.2024.
Заперечення відповідача про те, що строк виконання ним свого зобов`язання з оплати товару не настав внаслідок прострочення кредитора судом до уваги не приймаються, оскільки за умовами договору строк оплати покупцем товару починає відлік саме від моменту отримання ним товару від постачальника.
Слід зауважити, що відповідач не заперечив проти факту отримання ним спірних партій товару саме 09.04.2024 та 10.04.2024. 
Крім того, підписавши акт звіряння взаємних розрахунків від 24.06.2024 відповідач підтвердив факт виникнення у нього кредиторської заборгованості у загальному розмірі 124 610, 98 грн.
Однак, відповідач порушив свої зобов`язання за договором та не оплатив поставлений товар у встановлені строки.
Позивач направив на адресу відповідача претензію № 74/КБ-24 від 03.06.2024 про сплату заборгованості за поставлений товар.
Відповідач заборгованість за спірним договором не сплатив.
З огляду на викладене, у відповідача виникла заборгованість за поставлений товар перед позивачем у розмірі 124 610,98 грн, яку останній не сплатив.
А отже, позовні вимоги про стягнення суми основного боргу у розмірі 124 610,98 грн є обґрунтованими.
Також згідно з п. 6.3. договору, в разі несвоєчасного внесення покупцем належної плати за поставлений товар, крім передплати, покупець сплачує постачальнику пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу за кожен день прострочення, а також 10% річних від простроченої суми. Нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане.
Відповідно до положень ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 611 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки.
Згідно з ч. 2 ст. 218 Господарського кодексу України, учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання. У разі, якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність.
Відповідно до ч. 1 ст. 216 Господарського кодексу України, учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
У сфері господарювання, згідно з ч. 2 ст. 217 та ч. 1 ст. 230 Господарського кодексу України, застосовуються господарські санкції, зокрема, штрафні санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання.
Відповідно ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
На підставі пункту 6.3. договору позивач нарахував пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ за загальний період з 16.04.2024 по 28.10.2024 у розмірі 17 588,88 грн.
Щодо періоду нарахування позивачем пені слід зазначити про таке.
Відповідно до ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України, нарахування штрафних санкцій за прострочення виконання зобов`язання, якщо інше не встановлено законом або договором, припиняється через шість місяців від дня, коли зобов`язання мало бути виконано.
Як було вказано вище, п. 6.3. договору передбачено, що нарахування пені за цим договором не припиняється через шість місяців з дня, коли відповідне зобов`язання має бути виконане.
А отже, позивачем правомірно здійснюється нарахування пені поза межами шестимісячного періоду, передбаченого ч. 6 ст. 232 Господарського кодексу України.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок пені суд встановив, що позивачем неправильно визначено періоди прострочення виконання відповідачем грошових зобов`язань. 
Після здійснення судом розрахунку до стягнення підлягає пеня за загальний період з 17.04.2024 по 28.10.2024 у сумі 17 490, 15 грн. 
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення пені є обґрунтованими у розмірі 17 490, 15 грн. 
Згідно ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошових зобов`язань на вимогу кредитора, зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 відсотка річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Як було вказано вище, пунктом 6.3. договору, сторони встановили інший розмір процентів річних, ніж передбачено ст. 625 ЦК України.
Позивач нарахував відповідачу до сплати 10% річних у розмірі 6 662,71 грн за загальний період з 16.04.2024 по 28.10.2024 та інфляційну складову у розмірі 6 207,54 грн за загальний період 16.04.2024 по 28.10.2024.
Перевіривши розрахунки 10% річних суд встановив, що позивачем було неправильно визначено період прострочення виконання відповідачем грошового зобов`язання.
Після здійснення судом розрахунку до стягнення підлягають 10% річних за загальний період з 17.04.2024 по 28.10.2024 у сумі 6 628,66 грн.
За таких обставин, позовні вимоги про стягнення 10% річних є обґрунтованими у розмірі 6 628,66 грн.
Розрахунок інфляційної складової виконаний позивачем правильно, коректно враховує періоди прострочення та відповідає вимогам чинного законодавства.
А отже, вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційної складової у розмірі 6 207,54 грн є обґрунтованими.

Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені, 10% річних та інфляційних втрат, господарський суд зазначає таке.
Відповідач заявив клопотання про зменшення заявлених позивачем до стягнення пені, 10% річних та інфляційної складової.
В обґрунтування поданого клопотання відповідач послався на те, що:
- дата оплати основного боргу не настала та, відповідно, кінцева дата оплати - до 28.02.2025; 
- порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин.
Згідно до ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України, у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. 
Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Зі змісту зазначених норм вбачається, що вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню з відповідача, суд оцінює, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо. 
Велика Палата Верховного Суду у постановах від 18 квітня 2023 року у справі № 199/3152/20 та від 03 жовтня 2023 року у справі № 686/7081/21 зробила правовий висновок про те, що, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд може зменшити загальний розмір відсотків річних за час прострочення грошового зобов`язання.
При цьому зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки. 
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка, у такому випадку, перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 06.11.2018 у справі №913/89/18, від 04.12.2018 у справі № 916/65/18, від 03.07.2019 у справі № 917/791/18.
В обґрунтування клопотання про зменшення розміру пені та 10% річних відповідач не навів жодних виняткових обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
Статтею 42 ГК України, яка кореспондується положеннями з ч. 1 ст. 1 ЗУ “Про підприємництво”, визначено, що підприємництво - це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку.
Майновий стан відповідача є наслідком його господарської діяльності, а також, наслідком його власного комерційного розрахунку та ризику. Введення ж з 24.02.2022 на усій території України воєнного стану вплинуло на господарську діяльність не тільки відповідача, а й позивача.
Нарахування ж інфляційних втрат на суму боргу входить до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування останнім утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного суду України, від 26.04.2017 у справі № 3-1522гс16.
А тому, інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена частиною другою статті 625 Цивільного кодексу України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу. 
Відповідно, можливість зменшення судом інфляційних втрат на суму боргу положеннями ч. 1 ст. 233 Господарського кодексу України не регулюється та жодним іншим нормативним актом не передбачена.
За таких обставин, беручи до уваги інтереси обох сторін, суд не вбачає підстав для зменшення розміру пені, 10% річних та інфляційної складової.

За результатами розгляду справи суд дійшов висновку, що позовні вимоги слід задовольнити у частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 124 610,98 грн., пені у розмірі 17 490,15 грн., 10% річних у розмірі 6 628,66 грн. та інфляційної складової у розмірі 6 207,54 грн.
Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2026 у справі № 904/5004/24 здійснювати нарахування пені на суму боргу в розмірі 124 610,98 грн. з 29.10.2024 до моменту виконання рішення суду у даній справі за формулою: С х розмір подвійної облікової ставки НБУ на день прострочення х Д : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення.
У задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 98,73 грн. та 10% річних у розмірі 34,05 грн слід відмовити.

Щодо обґрунтування кожного доказу суд зазначає наступне. 
Європейський суд з прав людини у рішенні в справі "Серявін та інші проти України" наголосив, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях, зокрема, судів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.
Європейський суд з прав людини зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не слід розуміти як вимогу детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі "Трофимчук проти України").
Статтею 129 Конституції України визначено принципи рівності усіх учасників процесу перед законом і судом, змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, як одні з основних засад судочинства.
Отже, будь-яке рішення господарського суду повинно прийматися з дотриманням цих принципів, які виражені також у статтях Господарського процесуального кодексу України.
Згідно статті 13 Господарського процесуального кодексу України, судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (частина 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
За частиною 2 статті 74 Господарського процесуального кодексу України у разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події, суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів (частина 4 статті 74 Господарського процесуального кодексу України).
Обов`язок доказування, а отже, і подання доказів відповідно до статті 74 Господарського процесуального кодексу України покладено на сторони та інших учасників справи, однак, не позбавляє суд, у випадку, передбаченому статтею 74 Господарського процесуального кодексу України, витребувати у сторони ті чи інші докази.
На підставі статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Отже, встановивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, на захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту порушення або оспорення і, відповідно, ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачеві у захисті.

Щодо розподілу витрат по сплаті судового збору.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України "Про судовий збір".
Відповідно до статті 4 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.
Згідно зі статтею 7 Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік", з урахуванням норм частини 1 статті 4 Закону України "Про судовий збір", прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб становить 3028 грн 00 коп.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини 2 статті 4 Закону України "Про судовий збір" за подання до господарського суду:
- позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб (3 328,00грн) і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
- позовної заяви немайнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору (ч.3 ст.4 Закону України "Про судовий збір").
У Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі № 916/228/22 зазначено про те, що особи, які після 04.10.2021 подають до суду документи в електронній формі з використанням системи "Електронний суд", мають правомірні очікування, що розмір судового збору, який підлягає сплаті ними, у такому разі буде розрахований із застосуванням понижуючого коефіцієнта, що прямо передбачено в Законі України "Про судовий збір" (п.8.23).
Ціна позову становить 155 070,11, отже, сума судового збору за подання даного позову через систему "Електронний суд" складала 2 422,40
Разом з тим, при зверненні до господарського суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 3 028,00 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №2009 від 08.11.2024 (а.с. 6).
Відповідно до частини 1 статті 7 Закону України "Про судовий збір" сплачена сума судового збору повертається за клопотанням особи, яка його сплатила за ухвалою суду в разі, зокрема: зменшення розміру позовних вимог або внесення судового збору в більшому розмірі, ніж встановлено законом.
Таким чином, підлягає поверненню з державного бюджету сума 605,60 грн., як надмірно сплачена позивачем при зверненні з позовом до суду.
Суд не вирішує питання повернення надмірно сплаченої суми судового збору під час прийняття рішення у справі, оскільки клопотання про повернення цієї суми з Державного бюджету не надходило.

Відповідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, витрати зі сплати судового збору за подання позову слід розподілити пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 2, 73, 74, 76-79, 86, 91, 129, 185, 232, 233, 236-238, 240, 241, 327 Господарського процесуального кодексу України, господарський суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги задовольнити частково.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Юрвіт-2014" (місцезнаходження: 53200, Дніпропетровська область, м. Нікополь, вул. Героїв Чорнобиля, буд. 74; ідентифікаційний код: 39456812) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Ковальська Бетон" (ідентифікаційний код: 44774074; місцезнаходження: 04074, м. Київ, вул. Резервна, буд. 8) суму основної заборгованості у розмірі 124 610,98 грн., пені у розмірі 17 490,15 грн., 10% річних у розмірі 6 628,66 грн., інфляційної складової у розмірі 6 207,54 грн. та витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 420,32 грн. 
В іншій частині позову відмовити.

Органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 07.07.2026 у справі № 904/5004/24 здійснювати нарахування пені на суму боргу в розмірі 124 610,98 грн з 29.10.2024 до моменту виконання рішення суду у даній справі за формулою: С х розмір подвійної облікової ставки НБУ на день прострочення х Д : 100, де: С - сума непогашеної заборгованості; Д - кількість днів прострочення.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Рішення набирає законної сили після закінчення двадцятиденного строку з дня складання повного судового рішення і може бути оскаржено до Центрального апеляційного господарського суду.
Повне рішення складено 17.07.2026.

Суддя І.А. Рудь