ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33601 , м. Рівне, вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
09 липня 2026 року   Справа № 906/39/26 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючий суддя Миханюк М.В., суддя Романюк Ю.Г. ,  суддя Коломис В.В. 

розглянувши у порядку письмового провадження без виклику сторін апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на рішення господарського суду Житомирської області, ухваленого 20.04.26р. суддею Машевською О.П. о 16:07 у м.Житомирі, повний текст складено 20.04.26р. у справі № 906/39/26 
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ" 
до: Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" 
про стягнення 1 046 630, 22 грн
Апеляційну скаргу розглянуто судом без повідомлення учасників справи, відповідно до частин 2, 10 статті 270, частини 13 статті 8 та частини 3 статті 252 ГПК України

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ" звернувся з позовом (із врахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 09.03.2026) до відповідача Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" з позовними вимогами про стягнення 960 140,19 грн основного боргу, 8869,45 грн інфляційних втрат, 77620,58 грн пені (тут і далі за текстом - Позивач, Відповідач, Суд). 
В обґрунтування підстав поданого позову Позивач посилається на те, що між Позивачем та Відповідачем було укладено Договір про виконання робіт №41-04/23 від 26.04.2023 року. На виконання умов вказаного Договору Позивач виконав на користь відповідача навантажувально-розвантажувальні роботи в період з 03.11.2025 по 08.11.2025, з 10.11.2025 по 15.11.2025, з 17.11.2025 по 22.11.2025, з 24.11.2025 по 29.11.2025, 30.11.2025, з 01.12.2025 по 06.12.2025, з 08.12.2025 по 09.12.2025, що згідно умовами Договору (п. 3.1) підтверджується Актами виконаних робіт.
Позивач у позові доводить, що Відповідач не в повному обсязі виконав свої обов`язки щодо підписання актів виконаних робіт або надання вмотивованої письмової відмови від підписання актів, а також щодо оплати виконаних робіт , внаслідок чого утворилась заборгованість, яка підтверджується актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2025 по 25.12.2025.
У позові Позивач доводить, що гарантійним листом від 28.11.2025 Відповідач підтвердив наявність заборгованості та гарантував повне погашення всієї заборгованості.
Рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у справі №906/39/26 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ": 960 140, 19 грн основного боргу; 8 869, 45 грн інфляційних втрат; 77 620,58 грн пені; 8 498,42 судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ" з Державного бюджету 50% судового збору у загальному розмірі 7 201,05 грн ухвалою суду.
Не погодившись із винесеним рішенням, відповідач звернувся із апеляційною скаргою, в якій просить долучити до матеріалів справи додатковий доказ - Розпорядження Житомирської обласної військової адміністрації №557 від 24.03.2026, поданий разом з апеляційною скаргою, та визнати поважними причини його неподання до суду першої інстанції. Змінити рішення Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у справі № 906/39/26 в частині стягнення пені, інфляційних втрат та розподілу судових витрат.
Вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у справі №906/39/26 в оскаржуваній частині ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
На думку скаржника судом першої інстанції порушено ст. 80, 119, 207 ГПК України, оскільки відмовлено в долученні розпорядження Житомирської обласної військової адміністрації №557 від 24.03.2026 АТ «Житомирські ласощі», яким визначено критично важливим для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення Житомирської області в особливий період.
Вказує, що даний доказ виник після закриття підготовчого провадження (10.03.2026) тому з поважних причин не був заявлений в підготовчому провадженні, а тому просить долучити його до матеріалів справи у суді апеляційної інстанції.
Крім того, не погоджується із нарахуванням інфляційних втрат, а саме періодом нарахування, базою нарахування, неправильним застосуванням індексів інфляції, та арифметичними помилками у розрахунках, вважає, що стягненню підлягають інфляційні втрати у сумі 6100 грн.
Також не погоджується із відмовою суду першої інстанції у зменшенні пені на підставі ст.551 ЦК України та ст. 233 ГК України. Просить зменшити пеню на 70%, відповідно вважає, що обґрунтований розмір пені є 23 286,17грн, після його зменшення.
На думку скаржника судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам відповідача щодо: винятковості обставин, пов`язаних із дією воєнного стану; критично важливого статусу АТ «Житомирські ласощі» для функціонування економіки та забезпечення життєдіяльності населення Житомирської області; неспівмірності заявленої пені наслідкам порушення зобов`язання; завищеного та необґрунтованого розрахунку інфляційних втрат; порушення права відповідача на подання заперечень та доказів. 
У відзиві на апеляційну скаргу позивач наводить свої доводи на спростування позиції скаржника та вказує на законність та обґрунтованість рішення суду в оскарженій частині. Просить апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Житомирські ласощі» залишити без задоволення. Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у справі №906/39/26 залишити без змін.
Щодо вказаного додатково поданого доказу колегія суддів зазначає таке.
Згідно із ч. 3 ст. 269 ГПК України визначено, що докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Відповідно до правових позицій ВС КГС, викладених у постановах від 13.04.2021 у справі №909/722/14 та від 1 липня 2021 року по справі 46/603, положення ч. 3 ст. 269 ГПК України передбачають наявність таких критеріїв для вирішення питання про прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів, як "винятковість випадку" та "причини, що об`єктивно не залежать від особи" і тягар доведення покладений на учасника справи, який звертається з відповідним клопотанням (заявою). Недоведеність таких обставин виключає процесуальні підстави для дослідження апеляційним судом таких додаткових доказів. Положення статті 269 ГПК України є універсальними і застосовуються судом апеляційної інстанції у всіх категоріях спорів.
У висновку щодо застосування приписів статей 80, 269 ГПК України, викладеного Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 зі справи №916/3130/17 та від 18.06.2020 зі справи №909/965/16, від 26.02.2019 зі справи №913/632/17 єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи.
При цьому за імперативним приписом частини четвертої статті 13 названого Кодексу кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні "справедливого балансу" між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Як зазначає скаржник у долученні розпорядження Житомирської обласної військової адміністрації №557 від 24.03.2026 судом першої інстанції було відмовлено, отже, поданий доказ, який він просить долучити до суду апеляційної інстанції, судом першої інстанції не досліджувався. Крім того, як убачається із поданого доказу вони існували на момент винесення оскарженого рішення судом першої інстанції, отже не є новими доказами.
Одночасно суд бере до уваги висновок Верховного Суду викладений в постанові від 30.03.2018 у справі №910/24486/16 за яким неналежне виконання стороною свого процесуального обов`язку з доведення у суді першої інстанції обставин, на які остання (сторона) посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не може бути компенсоване цим учасником судового процесу на наступних етапах розгляду справи (у судах апеляційної чи касаційної інстанцій). В іншому випадку зазначене могло б призвести до безпідставного скасування законного та обґрунтованого рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, колегія суддів зауважує, що жодних доказів подачі вказаного доказу в письмовому вигляді в суді першої інстанції матеріали справи не містять, а також не місять в суді першої інстанції письмового клопотання про поновлення строку на подачу такого доказу.
За наведеного, колегія суддів не бере до уваги поданий скаржником додатковий доказ, неповажні причини пропуску.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що відповідно до абз. 1 ч. 10 ст. 270 ГПК України, апеляційні скарги на рішення господарського суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
За приписами ч. 13 ст. 8 ГПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться. З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може розглянути такі апеляційні скарги у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (абз. 2 ч. 10 ст. 270 ГПК України).
Від учасників справи клопотань про розгляд апеляційної скарги у даній справі в судовому засіданні з повідомленням учасників справи не надходило.
Враховуючи викладене, апелянт оскаржує рішення суду лише в частині стягнення пені, інфляційних втрат та судового збору, апелянт не заявляв клопотання про розгляд справи з викликом сторін, а тому колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.04.26 у справі № 906/39/26 за наявними у справі матеріалами в порядку письмового провадження.
Розглянувши апеляційну скаргу в межах вимог та доводів наведених в ній, дослідивши матеріали справи, перевіривши повноту з`ясування та доведеність всіх обставин, що мають значення для справи, відповідність висновків, викладених в рішенні місцевого господарського суду, обставинам справи, правильність застосування місцевим господарським судом норм матеріального та процесуального права при винесенні оскарженого рішення, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла до наступного висновку.
Між Товариством з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ" та Акціонерним товариством "Житомирські Ласощі" був укладений договір про виконання робіт № 41-04/26 від 26 квітня 2023 року відповідно до якого Виконавець виконував наступні роботи (Далі - Позивач, Відповідач, Договір від 26.04.2023):
- в період з 03.11.2025 по 08.11.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну, пакування, фасування продукції на конвеєрі (вартість виконаних робіт становить 178 983,12 грн з ПДВ) 
- в період з 10.11.2025 по 15.11.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну, пакування, фасування продукції на конвеєрі (вартість виконаних робіт становить 178 338,12 грн з ПДВ)
- в період з 24.11.2025 по 29.11.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну, пакування, фасування продукції на конвеєрі (вартість виконаних робіт становить 231 139,44 грн з ПДВ)
- за 30.11.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну (склад), пакування, оформлення готової продукції (вдень) (вартість виконаних робіт становить 37 219,06 грн з ПДВ)
- в період з 01.12.2025 по 06.12.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну, пакування, фасування продукції на конвеєрі (вартість виконаних робіт становить 172 167,12 грн з ПДВ);
- в період з 08.12.2025 по 09.12.2025 навантажувально-розвантажувальні роботи вручну, пакування, фасування продукції на конвеєрі (вартість виконаних робіт становить 60 457,80 грн з ПДВ)
Пунктом 1.1 договору передбачено, що Виконавець зобов`язується виконувати роботи, а Замовник зобов`язується оплачувати виконання робіт, перелік та ціна визначається в додатках до цього Договору.
Пунктом 3.4 вказаного договору, протягом трьох робочих днів після завершення календарного тижня Виконавець надсилає Замовнику за допомогою засобів електронного документообігу підписаний електронним підписом зі свого боку Акт виконаних робіт (надалі - Акт) , в якому зазначено перелік та кількість робіт, що були виконані на користь Замовника за попередній календарний тиждень.
Відповідно до пункту 3.5. вказаного договору: “Протягом трьох робочих днів з дати одержання Акту, Замовник його підписує електронним підписом, за допомогою засобів електронного документообігу надсилає Виконавцю підписаний екземпляр та оплачує Роботи Виконавця шляхом переказу грошових коштів на банківський рахунок Виконавця.”.
Відповідно до пункту 3.6. вказаного договору: “В разі незгоди Замовника із наданим Актом, Замовник протягом трьох робочих днів з дати одержання Акту надає Виконавцю вмотивовану письмову відмову від його підписання; в цьому випадку Сторони узгоджують виниклі розбіжності відповідно до розділу 7 цього Договору.”.
Відповідно до пункту 3.7. вказаного договору, в разі, якщо Замовник не підпише Акт виконаних робіт і разом з тим не надасть Виконавцю вмотивовану письмову відмову від його підписання відповідно до п. 3.6 цього Договору, Акт вважається підписаним, а Роботи виконаними та прийнятими Замовником в повному обсязі, зазначеному в Акті, та підлягають оплаті протягом трьох робочих днів. 
Відповідно до пункту 6.1, Сторони несуть відповідальність за невиконання зобов`язань, передбачених цим Договором та законодавством України.
Відповідно до пункту 6.7, у випадку порушення Замовником строку оплати Робіт Виконавця, Замовник має сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення оплати.
Відповідно до пункту 8.5, всі зміни та доповнення до цього Договору повинні бути укладені в письмовій формі та підписані уповноваженими представниками Сторін або укладені в електронному вигляді та підписані за допомогою електронного підпису відповідно до пункту 8.6. цього Договору.
Відповідно до пункту 8.6., сторони погодили використання електронного підпису в порядку і на умовах, передбачених законодавством України про електронні документи та електронний документообіг, в тому числі при складанні і підписанні цього Договору, додаткових угод, додатків, первинних документів (рахунків на оплату, актів виконаних робіт, актів звірки) та інших документів до цього Договору. Сторони погодили, що вказані документи складаються Сторонами виключно в електронному вигляді. При складанні таких документів в електронному вигляді та підписанні їх з використанням електронного підпису, використання печатки Сторонами не є потрібним. Для обміну вищевказаними документами Сторони погодили використання наступного сервісу: Вчасно, МеДок.
Сторони підписали Додатки до Договору від 26.04.2023, відповідно додатком №1 від 26.04.2026, додатком №2 від 26.05.2023, додатком №3 від 06.09.2024, додатком №4 від 01.09.2025, додатком №5 від 08.09.2025 погодили найменування робіт, одиницю виміру та вартість за одиницю роботи (без ПДВ і з ПДВ).
Позивач надіслав відповідачу підписані Акти виконаних робіт за Договором від 26.04.2023 у сервісі МеДок, а саме : Акт №3204 від 10.11.2025 на суму 178 983,60 грн, Акт № 3246 від 17.11.2025 на суму 178 338,12 грн, Акт № 3410 від 24.11.2025 на суму 197 440,20 грн, Акт № 3465 від 29.11.2025 на суму 231 139,44 грн, Акт № 3506 від 30.11.2025 на суму 37 219,06 грн, Акт № 3528 від 08.12.2025 на суму 172 167,12 грн, Акт № 3630 від 09.12.2025 на суму 60 457,80 грн з урахуванням ПДВ.
Відповідач не в повному обсязі виконав свої обов`язки щодо підписання актів виконаних робіт або надання вмотивованої письмової відмови від підписання актів, а саме не підписав акти № 3246 від 17.11.2025, № 3528 від 08.12.2025, № 3630 від 09.12.2025 і не надав вмотивованої письмової відмови від підписання вказаних актів, а також щодо оплати виконаних робіт, внаслідок чого утворилась заборгованість, згідно з актом звірки взаємних розрахунків за період з 01.01.2025 по 25.12.2025.
Відповідач надіслав позивачу гарантійний лист від 28.11.2025, де підтверджує наявність заборгованості, враховуючи не підписані ними Акти. Відповідач вказав, що гарантують повне погашення заборгованості не пізніше 14.12.2025 року. 
Відповідач свої зобов`язання щодо сплати боргу за Договором від 26.04.2023 не виконав.
Відповідно, 05.01.2026 на адресу суду надійшла позовна заява про стягнення 981 222,41 грн, з яких: 960 140, 19 грн основного боргу за виконані роботи, 333,51 грн інфляційні втрати за період прострочення оплати, 20 748,71 грн пені, що нараховані за прострочення виконання грошового зобов`язання за період з 01.01.2025 по 25.12.2025. 
Під час судового розгляду справи позивач збільшив розмір позовної вимоги про стягнення інфляційних втрат з суми до суми, та двічі збільшував розмір стягуваної пені з суми до суми. 
Отже, предметом розгляду є стягнення із відповідача на користь позивача 960 140,19 грн основного боргу, 8869,45 грн інфляційних втрат, 77620,58 грн пені.
Як зазначалося вище, рішенням Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у справі №906/39/26 позов задоволено. Стягнуто з Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ": 960 140, 19 грн основного боргу; 8 869, 45 грн інфляційних втрат; 77 620,58 грн пені; 8 498,42 судового збору. Повернуто Товариству з обмеженою відповідальністю "ХАСКІ МЕНЕДЖМЕНТ" з Державного бюджету 50% судового збору у загальному розмірі 7 201,05 грн ухвалою суду.
При цьому скаржник оскаржує рішення лише в частині інфляційних втрат та пені.
Відповідно до ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Отже, суд апеляційної інстанції переглядає рішення лише в оскарженій частині.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом (ст. 611 ЦК України).
За приписами ст.ст. 546, 548 ЦК України, виконання зобов`язання може забезпечуватися у відповідності до закону або умов договору, зокрема, неустойкою, яку боржник повинен сплатити у разі порушення зобов`язання.
Згідно ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ч. ч.1,2 ст. 551 ЦК України, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
У відповідно до ч. 1 ст. 550 ЦК України, право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
За приписами ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань", платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
Наведеною нормою передбачено період часу, за який нараховується пеня і який не повинен перевищувати шести місяців від дня, коли відповідне зобов`язання мало бути виконане; законом або укладеним сторонами договором може бути передбачено більшу або меншу тривалість цього періоду. Його перебіг починається із дня, наступного за останнім днем, у який зобов`язання мало бути виконано, і початок такого перебігу не може бути змінений за згодою сторін.
Отже, встановивши розмір, термін і порядок нарахування штрафних санкцій за порушення грошового зобов`язання, законодавець передбачив також і право сторін врегулювати ці відносини у договорі. Тобто сторони мають право визначити у договорі не лише інший строк нарахування штрафних санкцій, який обчислюється роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 Цивільного кодексу України), а взагалі врегулювати свої відносини щодо нарахування штрафних санкцій на власний розсуд (частина третя статті 6 Цивільного кодексу України), у тому числі, мають право пов`язувати період нарахування пені з вказівкою на подію, яка має неминуче настати (фактичний момент оплати) (правові позиції ВС/КГС у постановах від 28.01.20 р. у справі № 910/17753/18, від 20.08.20 р. у справі № 902/959/19; від 10.09.20 р. у справі №916/1777/19).
Відповідно до пункту 6.7 договору у випадку порушення Замовником строку оплати Робіт Виконавця, Замовник має сплатити Виконавцю пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за весь період прострочення оплати.
Крім того, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Інфляційні та річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання, тому зобов`язання зі сплати інфляційних та річних процентів є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про сплату інфляційних та річних процентів є додатковою до основної вимоги ( див. постанову ВПВС від 03.10.2023 у справі №366/203/21).
Оскільки внаслідок невиконання боржником грошового зобов`язання у кредитора виникає право на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення, тобто таке прострочення є триваючим правопорушенням, то право на позов про стягнення інфляційних втрат і трьох процентів річних виникає за кожен місяць з моменту порушення грошового зобов`язання, в тому числі, підтвердженого (визначеного, конкретизованого) судовим рішенням до моменту його усунення ( див. постанови ВПВС від 24.04.2024 у справі № 657/1024/16-ц, від 09.11.2023 у справі №420/2411/19. ).
Жодних заборон заявляти вимоги про відповідальність за порушення грошових зобов`язань окремо від вимог про стягнення основного боргу чинне законодавство не містить (див. постанову ВПВС від 10.04.2024 у справі № 750/319/18).
Разом з тим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.06.2019 у справі №916/190/18 викладений правовий висновок про те, що визначаючи розмір заборгованості відповідача, суд зобов`язаний належним чином дослідити [...] зроблений позивачем розрахунок заявлених до стягнення сум, [...] а в разі незгоди з ними повністю або частково - [...] навести в рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду. Аналогічні висновки викладені у постановах ВПВС від 04.12.2019 у справі №917/1739/17, Верховного Суду від 22.01.2025 у cправі № 910/18572/23 , від 18.02. 2025 у cправі № 904/3016/23, від 28.05.2025 у cправі № 910/8599/24, від 30.07. 2025 у cправі № 910/502/23, від 05.08.2025 у cправі № 911/2307/24.
Крім того, слід врахувати також правовий висновок Верховного Суду , викладений у постанові від 05.12.2023 у справі №921/481/22 про те, що здійснення судом перерахунку позовних вимог за допомогою калькулятора Ліги є установленою практикою.
Як убачається із матеріалів справи, позивач заявив до стягнення з відповідача основний борг у розмірі 960 140,19 грн, пеню за період прострочення оплати у розмірі 77 620,58 грн та 8 869,45 грн інфляційних втрат.
Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:
ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )
ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,
......
ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.
Розрахунок суми пені здійснюється за формулою:
Пеня = С x 2УСД x Д : 100, де
С - сума заборгованості за період,
2 УСД - подвійна облікова ставка НБУ в день прострочення,
Д - кількість днів прострочення.
Так, за актом виконаних робіт №3204 від 10.11.2025 загальна заборгованість: 83 378,45 грн , пеня: 8 125,40 грн , інфляційне збільшення: 1 088,09 грн;
за актом виконаних робіт №3246 від 17.11.2025 загальна заборгованість: 178 338, 12 грн, пеня: 16 319,16 грн , інфляційне збільшення: 1 607,54 грн;
за актом виконаних робіт №3410 від 24.11.2025 загальна заборгованість: 197 440, 20 грн, пеня: 15 719,49 грн , інфляційне збільшення: 1 779,73 грн;
за актом виконаних робіт №3465 від 29.11.2025 загальна заборгованість: 231 139, 44 грн, пеня: 18 402, 50 грн , інфляційне збільшення: 2 083, 49 грн;
за актом виконаних робіт №3506 від 30.11.2025 загальна заборгованість: 37 219, 06 грн, пеня: 2 868, 42 грн , інфляційне збільшення: 335, 49 грн;
за актом виконаних робіт №3528 від 08.12.2025 загальна заборгованість: 172 167, 12 грн, пеня: 12 245,09 грн , інфляційне збільшення: 1 551, 91 грн;
за актом виконаних робіт №3630 від 09.12.2025 загальна заборгованість: 60 457, 80 грн, пеня: 3 940, 52 грн , інфляційне збільшення: 423, 20 грн;
Перевіривши здійснені позивачем розрахунки за допомогою калькулятора Ліги (пошук в мережі Інтернет https://ips.ligazakon.net/calculator/ff ) суд апеляційної інстанції погоджується із судом першої інстанції, що суми та періоди їх нарахування є арифметично правильними, а тому погоджується із судом першої інстанції, що вимоги про стягнення пені на суму 77 620, 58 грн та інфляційних втрат на суму 8 869, 45 грн, є обґрунтованими.
Доводи скаржника щодо необґрунтованості стягуваної суми пені та інфляційних втрат спростовуються матеріалами справи та наведеним вище.
Щодо клопотання відповідача про зменшення розміру пені щонайменше на 70% слід вказати таке.
Відповідно до частини третьої статті 551 Цивільного кодексу України, розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Отже, за змістом зазначеної норми Цивільного кодексу України суд має право зменшити розмір штрафних санкцій, зокрема, з таких підстав, якщо: належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора. Разом з тим, такий перелік підстав для зменшення розміру штрафних санкцій не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 Цивільного кодексу України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Верховний Суд наголошує, що словосполучення "може зменшити за рішенням суду", "суд має право" та "суд може", вжиті у частині третій статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, свідчать, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною свободою розсуду в аспекті можливості / неможливості зменшення розміру неустойки, оцінюючи конкретні обставини, які мають істотне значення (подібний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 12.02.2025 у справі №909/1083/23, від 07.04.2026 у cправі №910/15440/24).
Зазначена правова позиція є усталеною у судовій практиці та сформувалася на основі висновків Верховного Суд у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі №911/2269/22.
За відсутності в законі переліку виняткових обставин та врегульованого розміру (відсоткове співвідношення) можливого зменшення штрафних санкцій господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи, враховуючи загальні засади цивільного законодавства, передбачені статтею 3 ЦК України (справедливість, добросовісність, розумність), з дотриманням правил статей 86, 210 ГПК України на власний розсуд та за внутрішнім переконанням вирішує питання про наявність / відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе таке зменшення і його конкретний розмір.
Відповідач у клопотанні про зменшення розміру пені до 70% у суді першої інстанції навів лише загальні формулювання про те, що одночасне стягнення інфляції та пені створює надмірний фінансовий тиск на Товариство, що воєнний стан в Україні є форс-мажорною обставиною, яка вплинула на порушення виконання грошового зобов`язання, що Товариство з 24.03.2026 віднесено до підприємств критично важливої інфраструктури. Однак на підтвердження викладеному не подано жодного доказу. 
Щодо форс-мажорних (виняткових) обставин суд апеляційної інстанції вказує таке.
Так, відповідно до частини першої статті 617 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, звільняється від відповідальності за порушення зобов`язання, якщо вона доведе, що це порушення сталося внаслідок випадку або непереборної сили.
У пункті 1 частини першої статті 263 ЦК України наведено ознаки непереборної сили та визначено, що непереборна сила це надзвичайна або невідворотна за даних умов подія. Отже, непереборною силою є надзвичайна і невідворотна подія, що повністю звільняє від відповідальності особу, яка порушила зобов`язання, за умови, що остання не могла її передбачити або передбачила, але не могла її відвернути.
За змістом частини другої статті 218 ГК України підставою для звільнення від відповідальності є тільки непереборна сила, що одночасно має ознаки надзвичайності та невідворотності.
Так, частиною другою статті 218 ГК України передбачено, що учасник господарських відносин відповідає за невиконання або неналежне виконання господарського зобов`язання чи порушення правил здійснення господарської діяльності, якщо не доведе, що ним вжито усіх залежних від нього заходів для недопущення господарського правопорушення. У разі якщо інше не передбачено законом або договором, суб`єкт господарювання за порушення господарського зобов`язання несе господарсько-правову відповідальність, якщо не доведе, що належне виконання зобов`язання виявилося неможливим внаслідок дії непереборної сили, тобто надзвичайних і невідворотних обставин за даних умов здійснення господарської діяльності.
Згідно із ч. 4 ст. 219 ГК України, сторони зобов`язання можуть передбачити певні обставини, які через надзвичайний характер цих обставин є підставою для звільнення їх від господарської відповідальності у випадку порушення зобов`язання через дані обставини, а також порядок засвідчення факту виникнення таких обставин.
Верховний Суд аналізував окремі аспекти, пов`язані з форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили), зокрема щодо тягаря доказування наявності непереборної сили, предмета (обсягу) доказування, відсутності у форс-мажорних обставин преюдиційного характеру, повідомлення іншої сторони про форс-мажор, наслідків неповідомлення або несвоєчасності такого повідомлення.
Ознаками форс-мажорних обставин є такі елементи: вони не залежать від волі учасників цивільних (господарських) відносин; мають надзвичайний характер; є невідворотними; унеможливлюють виконання зобов`язань за конкретних умов господарської діяльності. Тобто ознаками форс-мажорних обставин є їх об`єктивна та абсолютна дія, а також непередбачуваність (пункт 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 08.05.2018 у справі № 910/7495/16).
Надзвичайними є ті обставини, настання яких не очікується сторонами при звичайному перебігу справ. Під надзвичайними можуть розумітися такі обставини, настання яких добросовісний та розумний учасник правовідносин не міг очікувати та передбачити при прояві ним достатнього ступеня обачливості.
Невідворотними є обставини, настанню яких учасник правовідносин не міг запобігти, а також не міг запобігти наслідкам таких обставин навіть за умови прояву належного ступеня обачливості та застосуванню розумних заходів із запобігання таким наслідкам. Ключовим є те, що непереборна сила робить неможливим виконання зобов`язання в принципі, незалежно від тих зусиль та матеріальних витрат, які сторона понесла чи могла понести (аналогічний висновок викладено в пункті 38 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 912/3323/20).
Разом з тим форс-мажорні обставини мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін. Форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) засвідчуються за зверненням суб`єктів господарської діяльності та фізичних осіб по кожному окремому договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору, контракту, угоди, законодавчих чи інших нормативних актів і виконання яких стало неможливим через наявність зазначених обставин. Тобто мають індивідуальний персоніфікований характер щодо конкретного договору та його сторін.
Форс-мажорні обставини не мають преюдиційного характеру і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для конкретного випадку. Виходячи з ознак форс-мажорних обставин, необхідно також довести їх надзвичайність та невідворотність (схожий правовий висновок викладено в постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18, від 30.11.2021 у справі № 913/785/17, від 25.01.2022 в справі № 904/3886/21, від 30.05.2022 у справі № 922/2475/21, від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21).
При цьому, в постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 зазначено, що лише посилання сторони у справі на наявність обставин непереборної сили та надання підтверджуючих доказів не може вважатися безумовним доведенням відповідних обставин, яке не потребує оцінки суду. Саме суд повинен на підставі наявних у матеріалах доказів встановити, чи дійсно такі обставини, на які посилається сторона, є надзвичайними і невідворотними, що об`єктивно унеможливили належне виконання стороною свого обов`язку.
У постанові від 31.08.2022 у справі № 910/15264/21 Верховний Суд зробив висновок, що між обставинами непереборної сили та неможливістю належного виконання зобов`язання має бути причинно-наслідковий зв`язок. Тобто неможливість виконання зобов`язання має бути викликана саме обставиною непереборної сили, а не обставинами, ризик настання яких несе учасник правовідносин.
Посилання на наявність обставин форс-мажору використовується стороною, яка позбавлена можливості виконувати договірні зобов`язання належним чином, для того, щоб уникнути застосування до неї негативних наслідків такого невиконання. Інша ж сторона договору може доводити лише невиконання/неналежне договору контрагентом, а не наявність у нього форс-мажорних обставин (як обставин, які звільняють сторону від відповідальності за невиконання). Доведення наявності непереборної сили покладається на особу, яка порушила зобов`язання. Саме вона має подавати відповідні докази в разі виникнення спору (постанови Верховного Суду від 15.06.2018 у справі №915/531/17, від 26.05.2020 у справі №918/289/19, від 17.12.2020 у справі №913/785/17, від 30.11.2021 у справі №913/785/17 та від 07.06.2023 у справі №906/540/22).
Статтею 14-1 Закону України "Про торгово-промислові палати в Україні" передбачено, що торгово-промислова палата України та уповноважені нею регіональні торгово-промислові палати засвідчують форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили) та видають сертифікат про такі обставини протягом семи днів з дня звернення суб`єкта господарської діяльності за собівартістю. Форс-мажорними обставинами (обставинами непереборної сили) є надзвичайні та невідворотні обставини, що об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору (контракту, угоди тощо), обов`язків згідно із законодавчими та іншими нормативними актами, а саме: загроза війни, збройний конфлікт або серйозна погроза такого конфлікту, включаючи але не обмежуючись ворожими атаками, блокадами, військовим ембарго, дії іноземного ворога, загальна військова мобілізація, військові дії, оголошена та неоголошена війна, дії суспільного ворога, збурення, акти тероризму, диверсії, піратства, безлади, вторгнення, блокада, революція, заколот, повстання, масові заворушення, введення комендантської години, карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, експропріація, примусове вилучення, захоплення підприємств, реквізиція, громадська демонстрація, блокада, страйк, аварія, протиправні дії третіх осіб, пожежа, вибух, тривалі перерви в роботі транспорту, регламентовані умовами відповідних рішень та актами державних органів влади, закриття морських проток, ембарго, заборона (обмеження) експорту/імпорту тощо, а також викликані винятковими погодними умовами і стихійним лихом, а саме: епідемія, сильний шторм, циклон, ураган, торнадо, буревій, повінь, нагромадження снігу, ожеледь, град, заморозки, замерзання моря, проток, портів, перевалів, землетрус, блискавка, пожежа, посуха, просідання і зсув ґрунту, інші стихійні лиха тощо.
Сертифікат торгово-промислової палати, який підтверджує наявність форс-мажорних обставин, не може вважатися беззаперечним доказом про їх існування, а повинен критично оцінюватися судом з урахуванням встановлених обставин справи та у сукупності з іншими доказами. Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу.
Подібні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 14.02.2018 у справі № 926/2343/16, від 16.07.2019 у справі № 917/1053/18 та від 25.11.2021 у справі № 905/55/21). Адже визнання сертифіката торгово-промислової палати беззаперечним та достатнім доказом про існування форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили) без надання судом оцінки іншим доказам суперечить принципу змагальності сторін судового процесу (пункт 77).
Таких саме висновків дотримується Верховний Суд у постанові від 16.07.2019 у справі №917/1053/18 та у постанові від 09.11.2021 у справі № 913/20/21.
Отже для звільнення від відповідальності внаслідок настання форс-мажорних обставин (обставинами непереборної сили) відповідач зобов`язаний надати не лише сертифікат про форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили), а й довести, що такі обставини об`єктивно унеможливлюють виконання зобов`язань, передбачених умовами договору, чого відповідачем у даній справі зроблено не було.
Крім того, суд апеляційної інстанції зауважує, що всі суб`єкти підприємницької діяльності, підприємства, установи та організації України знаходяться в рівних умовах та під час воєнного стану здійснюють свою господарську діяльність в однаковому несприятливому економічному становищі в країні та повинні вживати усіх заходів, необхідних для належного виконання зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу. А тому доводи відповідача про виключні обставини – воєнний стан не беруться судом апеляційної інстанції до уваги та спростовуються наведеним вище.
При цьому договір укладено сторонами вже під час дії воєнного стану, 26.04.2023, тобто сторони розуміли всі несприятливі обставини та ризики здійснення своєї господарського діяльності. 
За наведеного відсутні підстави для зменшення розміру нарахованої пені.
Крім того, щодо доводів скарги про те, що суд першої інстанції прийняв заяву позивача про збільшення позовних вимог від 09.03.2026 без надання відповідачу можливості надати заперечення слід вказати таке.
Так, вказана заява надійшла до суду першої інстанції 10.03.2026, проте подана через систему "Електронний Суд" 09.03.2026, в матеріалах справи міститься ухвала суду від 10.03.2026 в якій суд, зокрема, закрив підготовче провадження та призначив справу до судового розгляду по суті, прийняв до розгляду по суті заяву ТОВ "Хаскі Менеджмент" від 09.03.2026 про збільшення розміру позовних вимог.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач брав активну участь у розгляді справи, подавав відзив на позов, заперечення, письмові пояснення та інші процесуальні документи, а також брав участь у судових засіданнях.
Матеріалами справи підтверджується, що відповідач подавав письмові пояснення (заперечення) щодо заяви позивача від 09.03.2026 про збільшення розміру позовних вимог та відповідні доводи були предметом дослідження суду першої інстанції та отримали оцінку в оскаржуваному рішенні. Апеляційна скарга не містить обґрунтування того, яким саме чином зазначені обставини вплинули на правильність вирішення спору по суті.
Таким чином доводи скаржника про не надання йому можливості ознайомитися із заявою, подати свої заперечення, здійснити контррозрахунок спростовуються матеріалами справи та наведеним вище.
За таких обставин судова колегія погоджується із висновком суду першої інстанції про задоволення позову в частині стягнення пені та інфляційних втрат у повному розмірі.
Враховуючи правомірність нарахування пені та інфляційних втрат у повному розмірі, колегія суддів погоджується із здійсненим розподілом судового збору судом першої інстанції відповідно до ст.ст. 123,129 ГПК України, а саме стягнення із відповідача на користь позивача судового збору в розмірі 8498,42 грн. 
За наведеного, судова колегія зазначає, що доводи скаржника, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження, ґрунтуються на його власній оцінці та спростовуються наведеними та встановленими судом обставинами справи.
Отже, колегія суддів вважає, що рішення Господарського суду Житомирської області від 20.04.2026 у даній справі в оскарженій частині прийняте з повним з`ясуванням всіх обставин, що мають значення для справи, дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому відсутні підстави для його скасування.
На підставі ст.129 ГПК України судовий збір за подання апеляційної скарги залишається за апелянтом.

Керуючись ст. ст. 269, 270, 273, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Житомирські Ласощі" на рішення господарського суду Житомирської області від 20.04.26 у справі № 906/39/26 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Житомирської області від 20.04.26 у справі № 906/39/26 в оскарженій частині залишити без змін.
3. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків передбачених п.2 ч.3 ст. 287 ГПК України.
4. Справу № 906/39/26 повернути до Господарського суду Житомирської області.

Головуючий суддя Миханюк М.В. 

Суддя   Романюк Ю.Г. 

Суддя   Коломис В.В.