номер провадження справи 15/100/26

ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЗАПОРІЗЬКОЇ ОБЛАСТІ

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09.09.2026 Справа № 908/1741/26
м.Запоріжжя Запорізької області 
Господарський суд Запорізької області у складі судді Горохова І.С., розглянувши матеріали за позовом Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області, 70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, 50
до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013”, 70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, 17
про визнання недійсним договору оренди землі, зобов`язання повернути земельну ділянку

без повідомлення (виклику) учасників справи 

установив
20.07.2026 до Господарського суду Запорізької області надійшла позовна заява Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області до відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” про:
- визнання недійсним з моменту укладання договору оренди землі від 12.12.2023 №12/2, укладеного між Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013”, на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 21.12.2023 внесено запис про інше речове право за номером 53103544 про право оренди земельної ділянки, к.н. 2322188600:03:001:3549, площею 0,9000 га (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2549613823060);
- зобов`язання Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” повернути Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області земельну ділянку, кадастровий номер 2322188600:03:001:3549, площею 0,9000 га (з урахуванням прийнятої судом заяви позивача про зміну предмета позову).
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.07.2026, справу № 908/1741/26 передано на розгляд судді Горохову І.С.
Ухвалою суду від 28.07.2026 прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі № 908/1741/26, присвоєно справі номер провадження 15/100/26. Постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи. Розгляд справи по суті розпочнеться через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі № 908/1741/26.
Запропоновано відповідачу в строк до 27.08.2026 подати відзив на позовну заяву і всі можливі докази у підтвердження його заперечень проти позову або його визнання; позивачу запропоновано у строк до 11.09.2026 подати письмову відповідь щодо відзиву на позовну заяву, оформлену згідно з вимогами ст. 166 ГПК України, а також запропоновано відповідачу у строк до 28.09.2026 подати заперечення на відповідь на відзив, оформлені відповідно до ст. 167 ГПК України.
Клопотань про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) від сторін до суду не надходило.
10.08.2026 через систему “Електронний суд” від Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області надійшла заява про зміну предмету позову по справі № 908/1741/26.
12.08.2026 від представника Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заявив про визнання позову в повному обсязі та просив вирішити питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову. 
Відповідно до ст. ст. 46, 191 ГПК України відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу. 
Ухвалою від 18.08.2026 заяву Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області про зміну предмету позову від 10.08.2026 по справі № 908/1741/26, задоволено. Запропоновано відповідачу протягом 7 днів з дня одержання ухвали надати відзив із викладенням заперечень щодо позову та докази в обґрунтування заперечень. 
03.09.2026 від Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області (сформована в системі “Електронний суд” 02.09.2026) надійшла заява про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при звернення до суду. 
Відповідно до ч. ч. 5, 7 ст. 252 ГПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої із сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін. Клопотання про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням сторін відповідач має подати в строк для подання відзиву, а позивач - разом з позовом або не пізніше п`яти днів з дня отримання відзиву.
Згідно з ст. 248 ГПК України суд розглядає справи у порядку спрощеного позовного провадження протягом розумного строку, але не більше шістдесяти днів з дня відкриття провадження у справі.
Відповідно до ч. 4, 5 ст. 240 ГПК України, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Розглянувши та дослідивши матеріали справи, суд щодо спору зазначає наступне.
12.12.2023 між Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області (орендодавець, позивач у справі) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” (орендар, відповідач у справі) укладено договір оренди землі № 12/2 (надалі – договір), за умовами якого орендодавець надає, а орендар приймає у строкове платне користування земельну ділянку, категорія земель: Землі житлової та громадської забудови, код виду цільового призначення – 03.07 Для будівництва та обслуговування будівель торгівлі, вид використання – для розташування складу, к.н. 2322188600:03:001:3549, площею 0,9000 га, яка розташована: Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, 25. 
Згідно із п. п. 3,4 договору на земельній ділянці розміщені споруди (силосні ями) у стадії руйнування. Земельна ділянка передається разом із спорудами (силосним ямами). 
Відповідно до п. 5 договору нормативна грошова оцінка земельної ділянки, що затверджена рішенням Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області від 14.07.2023 № 101, становить: 1 735 347,24 грн (станом на 30.06.2023).
Договір укладено строком на 15 (п`ятнадцять) років (п. 7 договору).
Пунктом 8 договору встановлено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 3 (трьох) відсотків нормативної грошової оцінки земельної ділянки за один календарний рік, що складає 52060,42 грн в цінах 2023 року. 
12.12.2023 до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено записи про інше речове право - право оренди Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” земельної ділянки кадастровий номер 2322188600:03:001:3549, площею 0,9 га, номер запису про інше речове право 53103544).
Факт передачі ТОВ “Агроінвест-2013” земельної ділянки на підставі договору оренди землі № 12/2 від 12.12.2023, розташованої на території Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області без проведення процедури земельних торгів та без прийняття органом місцевого самоврядування рішення щодо передачі земельних ділянок в оренду, стало підставою для звернення з позовом до господарського суду.
Відповідно до ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Статтею 14 Конституції України визначено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.
При цьому, порядок набуття права користування земельною ділянкою державної та комунальної власності чітко регламентовано земельним законодавством.
За змістом ст.ст. 1, 3 Земельного кодексу України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Земельні відносини регулюються Конституцією України, цим кодексом та прийнятими відповідно до них нормативно-правовими актами.
Конституція України визначає, що місцеве самоврядування в Україні здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи (стаття 140 Конституції України).
Відповідно до частини 2 ст. 2 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.
Згідно з частиною 1 статті 10 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.
Відповідно до п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішуються питання, зокрема, регулювання земельних відносин. 
Водночас, згідно з ч. 1, 2 ст. 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” рада в межах своїх повноважень приймає нормативні та інші акти у формі рішень.
Рішення ради приймається на її пленарному засіданні після обговорення більшістю депутатів від загального складу ради, крім випадків, передбачених цим Законом. 
Згідно з пунктом “в” частини 1 ст. 12 Земельного кодексу України до повноважень сільських, селищних, міських рад у галузі земельних відносин належить надання земельних ділянок у користування із земель комунальної власності відповідно до цього Кодексу.
Статтею 83 Земельного кодексу України визначено, що землі, які належать на праві власності територіальним громадам, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності; земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування; землі та земельні ділянки за межами населених пунктів, що передані або перейшли у комунальну власність із земель державної власності відповідно до Закону.
Земельна ділянка з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 належить до комунальної власності, власником земельних ділянок є Територіальна громада в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області. Вказана земельні ділянки загальною площею 0,9000 га розташована у с. Степне Запорізького району Запорізької області.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 6 Закону України “Про оренду землі” орендарі набувають права оренди земельної ділянки на підставах і в порядку, передбачених Земельним кодексом України, Цивільним кодексом України, цим та іншими законами України і договором оренди землі. У разі набуття права оренди земельної ділянки на конкурентних засадах підставою для укладення договору оренди є результати земельних торгів.
Згідно з ст. 116 ЗК України громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону. 
Статтею 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб (частина 1). 
Відповідно до частин 1, 2 ст. 124 ЗК України передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється на підставі рішення відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування згідно з їх повноваженнями, визначеними статтею 122 цього Кодексу.
Передача в оренду земельних ділянок, що перебувають у державній або комунальній власності, здійснюється за результатами проведення земельних торгів, крім випадків, встановлених частинами другою, третьою статті 134 цього Кодексу. 
Згідно з частиною 1 ст. 134 ЗК України земельні ділянки державної чи комунальної власності продаються або передаються в користування (оренду, суперфіцій, емфітевзис) окремими лотами на конкурентних засадах (на земельних торгах), крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Частинами 2, 3 ст. 134 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначений вичерпний перелік випадків, коли земельні ділянки не підлягають передачі на конкурентних засадах: розташування на земельних ділянках об`єктів нерухомого майна (будівель, споруд), що перебувають у власності фізичних або юридичних осіб; використання земельних ділянок для потреб, пов`язаних з користуванням надрами, та спеціального водокористування відповідно до отриманих дозволів; використання релігійними організаціями, які легалізовані в Україні, земельних ділянок під культовими будівлями; будівництва об`єктів, що в повному обсязі здійснюється за кошти державного та місцевих бюджетів; надання земельних ділянок підприємствам, установам і громадським організаціям у сфері культури і мистецтв (у тому числі національним творчим спілкам та їх членам) під творчі майстерні; надання земельних ділянок в оренду для реконструкції кварталів застарілої забудови, для будівництва соціального та доступного житла, якщо конкурс на його будівництво вже проведено; розміщення іноземних дипломатичних представництв та консульських установ, представництв міжнародних організацій згідно з міжнародними договорами України; надання земельної ділянки, викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності для забезпечення таких потреб; надання земельних ділянок державної або комунальної власності для потреб приватного партнера в рамках державно-приватного партнерства відповідно до закону; надання земельної ділянки замість викупленої для суспільних потреб чи примусово відчуженої з мотивів суспільної необхідності та повернення такої земельної ділянки колишньому власнику чи його спадкоємцю (правонаступнику), у разі якщо така потреба відпала; будівництва, обслуговування об`єктів інженерної, транспортної, енергетичної інфраструктури, мультимодальних терміналів, об`єктів зв`язку та дорожнього господарства (крім об`єктів дорожнього сервісу); будівництва об`єктів забезпечення життєдіяльності населених пунктів (сміттєпереробних об`єктів, очисних споруд, котелень, кладовищ, протиерозійних, протизсувних і протиселевих споруд); передачі громадянам земельних ділянок для сінокосіння і випасання худоби, для городництва; надання земельних ділянок суб`єктам господарювання, що реалізують відповідно до Закону України “Про особливості провадження інвестиційної діяльності на території Автономної Республіки Крим” зареєстровані в установленому порядку інвестиційні проекти. Надання такої земельної ділянки у власність здійснюється згідно із законодавством після завершення строку реалізації інвестиційного проекту за умови виконання суб`єктом господарювання договору про умови реалізації цього інвестиційного проекту на території Автономної Республіки Крим; поновлення договорів оренди землі, укладення договорів оренди землі на новий строк з використанням переважного права орендаря; передачі в оренду, концесію майнових комплексів або нерухомого майна, розташованого на земельних ділянках державної, комунальної власності; надання в оренду земельних ділянок індустріальних парків керуючим компаніям цих індустріальних парків; надання земельних ділянок зони відчуження та зони безумовного (обов`язкового) відселення території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи; надання в оренду земельних ділянок під польовими дорогами, розташованих у масиві земель сільськогосподарського призначення (крім доріг, що обмежують масив), відповідно до статті 37-1 цього Кодексу; надання в оренду земельних ділянок під полезахисними лісовими смугами, що обслуговують масив земель сільськогосподарського призначення; надання земельної ділянки державної або комунальної власності в користування (оренду) інвестору із значними інвестиціями для реалізації інвестиційного проекту із значними інвестиціями. 
Земельні торги не проводяться при наданні (передачі) земельних ділянок громадянам у випадках, передбачених статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а також передачі земель загального користування садівницькому товариству та дачному кооперативу. Земельні торги не проводяться при безоплатній передачі земельних ділянок особам, статус учасника бойових дій яким надано відповідно до пунктів 19-21 частини першої статті 6 Закону України “Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту”.
Варто зазначити, що підстави, передбачені ч. 3 ст. 134 ЗК України для не проведення земельних торгів стосуються земельних ділянок, які надаються для сінокосіння та городництва громадянам, відтак не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 135 ЗК України (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) порядок проведення земельних торгів, визначений цим Кодексом, є обов`язковим у разі, якщо на земельних торгах здійснюються, зокрема, продаж земельних ділянок державної та комунальної власності, передача їх у користування за рішенням Верховної Ради Автономної Республіки Крим, Ради міністрів Автономної Республіки Крим, відповідних органів виконавчої влади, органів місцевого самоврядування.
Земельні торги проводяться у формі електронного аукціону в режимі реального часу в мережі Інтернет, за результатами проведення якого укладається договір купівлі-продажу, оренди, суперфіцію, емфітевзису земельної ділянки з переможцем земельних торгів, який запропонував найвищу ціну за земельну ділянку, що продається, або найвищу ціну за придбання прав емфітевзису, суперфіцію, або найвищий розмір орендної плати, зафіксовані під час проведення земельних торгів (далі - цінова пропозиція).
Земельні торги проводяться в електронній торговій системі, адміністратором якої є визначений Кабінетом Міністрів України суб`єкт господарювання державного сектору економіки.
Так, постановою Кабінету Міністрів України від 22.09.2021 № 1013 “Деякі питання підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису)” (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) державне підприємство “Прозорро.Продажі”, управління корпоративними правами щодо якого здійснює Міністерство економіки, визначено адміністратором електронної торгової системи. Крім того, затверджено вимоги щодо підготовки до проведення та проведення земельних торгів для продажу земельних ділянок та набуття прав користування ними (оренди, суборенди, суперфіцію, емфітевзису).
Офіційним вебсайтом адміністратора електронної торгової системи є https://prozorro.sale/.
Отже, з аналізу ст.ст. 116, 122, 124, 134, 135 Земельного кодексу України, ст.ст. 26, 59 Закону України “Про місцеве самоврядування в Україні” вбачається, що передумовою укладення договору оренди земельних ділянок комунальної власності є рішення відповідного органу місцевого самоврядування щодо передачі таких земельних ділянок в оренду та проведення земельних торгів.
Матеріали справи не містять доказів прийняття Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області відповідного рішення про передачу в користування земельної ділянки комунальної власності з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549, зокрема, ТОВ “Агроінвест-2013”.
Земельні торги щодо передання права оренди на спірні земельні ділянки Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області не проводились, що не заперечується відповідачем. 
Як вбачається з Договору оренди землі від 12.12.2023 № 12/2, на земельній ділянці, кадастровий номер 2322188600:03:001:3549, розміщені споруди (силосні ями) у стадії руйнування. Відтак, на вказаній земельній ділянці відсутні об`єкти нерухомого майна, що перебувають у власності ТОВ “Агроінвест-2013”. Наведене виключає можливість укладання спірного договору оренди землі без проведення земельних торгів. Інші підстави, передбачені частиною другою статті 134 ЗК України, що обумовлюють передачу в оренду земельної ділянки не на конкурентних засадах, також відсутні.
На підставі зазначеного суд доходить висновку, що передача відповідачу права оренди на земельні ділянки з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області мала бути здійснена виключно на конкурсних засадах за результатами земельних торгів.
Земельна ділянка з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 площею 0,9000 га передана у користування ТОВ “Агроінвест-2013” на підставі договору оренди землі № 12/2 від 12.12.2023.
Зазначене свідчить про порушення порядку передачі земельної ділянки з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549, яка перебуває у комунальній власності, в користування Товариству з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013”, визначеного ст.ст. 116, 124, 134 ЗК України.
Відповідно до положень статті 16 ЦК України визнання правочину недійсним є одним із передбачених законом способів захисту цивільних прав та інтересів, а загальні вимоги щодо недійсності правочину передбачені статтею 215 ЦК України.
Частинами 1, 2 статті 202 ЦК України встановлено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Статтею 203 ЦК України визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам (частина 1).
Частиною 1 статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1-3, 5 та 6 статті 203 цього Кодексу.
Отже, наведеними правовими нормами визначені загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, та загальні підстави недійсності правочину, за яких цей правочин може бути визнаний недійсним, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність (оспорюваний правочин) (частина 3 статті 215 ЦК України).
При вирішенні позову про визнання недійсним оспорюваного правочину враховуються загальні положення статей 3, 15, 16 ЦК України. 
Вирішуючи спори про визнання правочинів (господарських договорів) недійсними, господарський суд повинен встановити наявність фактичних обставин, з якими закон пов`язує визнання таких правочинів недійсними на момент їх вчинення (укладення) і настання відповідних наслідків та, у разі задоволення позовних вимог, зазначати в судовому рішенні, в чому конкретно полягає неправомірність дій сторони та яким нормам законодавства не відповідає оспорюваний правочин.
При цьому невідповідність правочину актам законодавства як підстава його недійсності повинна ґрунтуватися на повно та достовірно встановлених судами обставинах справи про порушення певним правочином (чи його частиною) імперативного припису законодавства.
Таким чином, для визнання недійсним у судовому порядку правочину необхідно встановити, що правочин не відповідає вимогам закону, або ж його сторонами (стороною) при укладенні було порушено господарську компетенцію.
Матеріалами справи доведений факт укладання договору оренди землі №12/2 від 12.12.2023 з порушенням вимог ст. ст. 116, 124, 134 Земельного кодексу України, а саме через неприйняття Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області рішення про передачу спірної земельної ділянки в оренду, не проведення земельних торгів та, як наслідок, порушення порядку передачі земельної ділянки з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 в оренду Товариству з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013”.
З огляду на викладене, договір оренди землі №12/2 від 12.12.2023 укладено з порушенням приписів ст.ст. 116, 124, 134 ЗК України, що порушує право власності Територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області на спірну земельну ділянку, і такий договір на підставі частини 1 ст. 203, ст. 215 ЦК України підлягає визнанню недійсним.
Частинами 1 і 2 статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування. 
Якщо у зв`язку із вчиненням недійсного правочину другій стороні або третій особі завдано збитків та моральної шкоди, вони підлягають відшкодуванню винною стороною.
У пунктах 66, 67, 69 постанови Великої Палати Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №923/196/20 викладено такі висновки:
“За змістом абзацу першого частини першої статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює для сторін тих прав та обов`язків, які зумовлені його вчиненням, а породжує лише передбачені законом наслідки, пов`язані з його недійсністю. Одним із таких наслідків є реституція. Вона спрямована на відновлення status quo у фактичному та правовому становищі сторін, яке існувало до вчинення недійсного правочину, шляхом нівелювання юридичного значення будь-яких дій, які сторони вчинили на виконання цього правочину. Тому кожна сторона зобов`язана повернути іншій у натурі все, що вона одержала на виконання недійсного правочину (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
За недійсності правочину взаємне повернення сторонами одержаного за ним (двостороння реституція) є юридичним обов`язком, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину. Таке поновлення сторін у попередньому становищі може застосовуватися лише тоді, коли майно, передане за відповідним правочином, залишається у його сторони. У разі неможливості здійснити реституцію у натурі, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, сторони зобов`язані відшкодувати вартість того, що одержали, за цінами, які існують на момент відшкодування (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України).
Отже, ЦК України визначає такі загальні юридичні наслідки недійсності правочину: (1) основний - двостороння реституція - повернення сторін недійсного правочину до попереднього стану, тобто становища, яке існувало до його вчинення (абзац другий частини першої статті 216 ЦК України); (2) додатковий - відшкодування збитків і моральної шкоди винною стороною на користь другої сторони недійсного правочину та третьої особи, якщо їх завдано у зв`язку із вчиненням такого правочину (частина друга статті 216 цього Кодексу)”.
Водночас у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 15.08.2023 у справі № 918/862/22, від 26.01.2022 у справі № 924/637/20 викладено уточнюючий висновок про те, що правило статті 216 ЦК України застосовується виключно до сторін правочину, а двостороння реституція є обов`язковим наслідком визнаного судом недійсним правочину та не може бути проігнорована сторонами. Тобто при недійсності правочину повернення отриманого сторонами за своєю правовою природою становить юридичний обов`язок, що виникає із закону та юридичного факту недійсності правочину.
Відтак, правовим наслідком визнання договору недійсним є повернення орендованої земельної ділянки орендодавцю в порядку і на умовах, встановлених законом. 
Оскільки договір оренди землі № 12/2 від 12.122023 року, укладений Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” визнаний судом недійсним, позовна вимога про повернення земельної ділянки є реституційною та відновлює права Територіальної громади в особі Степненської сільської ради Запорізького району Запорізької області як власника земельної ділянки.
Відтак, вимога про зобов`язання ТОВ Агроінвест-2013” повернути Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області земельну ділянку з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 площею 0,9000 га відповідає належному способу захисту та підлягає задоволенню судом.
Господарський суд зауважує, що в цьому випадку має місце саме застосування односторонньої реституції, оскільки двостороння реституція неможлива в силу законодавчої заборони повернення орендної плати, передбаченої ч. 6 ст. 21 Закону України “Про оренду землі”.
Частиною 3 ст. 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Відповідно до ч. 1 ст. 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
За приписами ч. 1 ст. 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини справи, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування (ст. 77 Господарського процесуального кодексу України).
Частиною 1 ст. 75 ГПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Зважаючи на те, що відповідач в наданому суду відзиві позовні вимоги визнав в повному обсязі, а також відсутність у суду сумнівів щодо достовірності обставин справи, суд дійшов висновку, що визнані учасниками справи обставини, не потребують додаткового доведення. 
Пунктом 6 ст. 236 ГПК України визначено, якщо одна із сторін визнала пред`явлену до неї позовну вимогу під час судового розгляду повністю або частково, рішення щодо цієї сторони ухвалюється судом згідно з таким визнанням, якщо це не суперечить вимогам статті 191 цього Кодексу. 
Враховуючи вищевикладене, дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 2 ст. 123 ГПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначаються Законом України “Про судовий збір”.
Приписами ч. 1 ст. 130 ГПК України встановлено, що у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Водночас, відповідно до частини 3, якою доповнено статтю 7 Закону України “Про судовий збір” згідно із Законом України від 03.10.2017 N 2147-VIII, передбачено, у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.
Враховуючи визнання відповідачем заявлених позовних вимог в повному обсязі до початку розгляду справи по суті, суд визнав за необхідне застосувати положення ч. 1 ст. 130 ГПК України та повернути Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області з Державного бюджету України 50% судового збору, сплаченого на підставі платіжного документа 8421-4681-9614-7475 від 16.07.2026, що складає 2662,40 грн (з урахуванням понижуючого коефіцієнту 0,8 згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір»). 
Решта сплаченого позивачем судового збору у сумі 2662,40 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача.
Враховуючи наявність заяви позивача про повернення з державного бюджету 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, суд констатує наявність підстав для повернення із державного бюджету на користь позивача 50% судового збору, сплаченого при поданні позову, в розмірі 2662,40 грн. Щодо повернення судового збору постановити ухвалу. 
Керуючись ст. ст. 129, 231, 233, 238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ухвалив
Позов задовольнити повністю. 
Визнати недійсним з моменту укладення договір оренди землі № 12/2 від 12.12.2023, укладений між Степненською сільською радою Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи: 05383342) та Товариством з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, 17, ідентифікаційний код юридичної особи 40507058), на підставі якого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 04.09.2023 внесено запис про інше речове право за номером 53103544 про право оренди земельної ділянки кадастровий номер 2322188600:03:001:3549 площею 0,9000 га.
Зобов`язати Товариство з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, 17, ідентифікаційний код юридичної особи 40507058) повернути Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 05383342) земельну ділянку з кадастровим номером 2322188600:03:001:3549 площею 0,9000 га. Видати наказ. 
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “Агроінвест-2013” (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Урожайна, 17, ідентифікаційний код юридичної особи 40507058) на користь Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 05383342) витрати із сплати судового збору в розмірі 2662,40 грн (дві тисячі шістсот шістдесят дві гривні 40 коп.). Видати наказ.
Повернути Степненській сільській раді Запорізького району Запорізької області (70432, Запорізька область, Запорізький район, с. Степне, вул. Травнева, буд. 50, ідентифікаційний код юридичної особи 05383342) з Державного бюджету України судовий збір в сумі 2662,40 грн, про що постановити ухвалу.

Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 09.09.2026.

Суддя І. С. Горохов