Справа № 347/1445/25 
Провадження № 22-ц/4808/1578/26 
Провадження № 22-ц/4808/1655/26 
Головуючий у 1 інстанції Крилюк М. І. 
Суддя-доповідач Девляшевський 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08 вересня 2026 року м. Івано-Франківськ
Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача Девляшевського В.А., 
суддів:  Луганської В.М., Баркова В.М.,
секретаря  Кузів А.В.,
за участю: апелянта і його представника, представника ТОВ “Коломийський бетон”,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Косівського районного суду від 08 червня 2026 року та апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коломийський бетон» на додаткове рішення Косівського районного суду від 07 липня 2026 року, ухвалені головуючою суддею Крилюк М.І. у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан», Товариства з обмеженою відповідальністю «Коломийський бетон», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок ДТП, 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Страхова компанія «Гардіан», ТОВ «Коломийський бетон», третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом внаслідок ДТП.
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 19.07.2022 ОСОБА_2 , керуючи автопоїздом DAF-FT CF 85, під час здійснення обгону виїхав на смугу зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем Volkswagen Fox під керуванням позивача, порушивши вимоги Правил дорожнього руху України. Унаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження середнього та легкого ступеня тяжкості, проходив лікування та переніс оперативні втручання. Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2022 ОСОБА_2 визнано винним за ч. 1 ст. 286 КК України.
Цивільно-правова відповідальність автомобіля DAF-FT CF 85 була застрахована ТзДВ «СК «Гардіан», а його власником є ТзОВ «Коломийський бетон», працівником якого на момент ДТП був ОСОБА_3 .
Позивач вказав, що внаслідок отриманих травм йому встановлено ІІ групу інвалідності. Витрати на лікування, які залишилися невідшкодованими, становлять 1359,66 грн, а шкода, пов`язана зі стійкою втратою працездатності, – 117 000 грн. 
Крім того, позивач зазначив, що внаслідок отриманих травм йому завдано моральну шкоду, яку він оцінив у 150 000 грн, зважаючи на тривалі фізичні болі, обмеження рухливості руки, втрату можливості працювати та істотну зміну звичного способу життя.
Посилаючись на статтю 26-1 Закону України № 1961-IV, ОСОБА_1 вказав, що страховиком підлягає відшкодуванню моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю. Загальний розмір шкоди, що підлягає стягненню зі страховика, становить 118 359,66 грн, а 5 відсотків від цієї суми – 5917,98 грн. З огляду на це позивач вважав, що з ТзДВ «СК «Гардіан» підлягає стягненню 124 277,64 грн, з яких 1359,66 грн витрат на лікування, 117 000 грн шкоди, пов`язаної зі стійкою втратою працездатності, та 5 917,98 грн моральної шкоди, а з ТзОВ «Коломийський бетон» – 144 082,02 грн моральної шкоди.
Рішенням Косівського районного суду від 08 червня 2026 року позов задоволено частково. Стягнуто із ТОВ «Коломийський бетон» на користь ОСОБА_1 80 000 грн на відшкодування заподіяної моральної шкоди. Решта вимог позову залишено без розгляду згідно поданої позивачем заяви.
Додатковим рішенням Косівського районного суду від 07 липня 2026 року заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення у вказаній справі задоволено. Стягнуто з ТОВ «Коломийський бетон» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу в сумі 20 000 грн.
Не погодившись з рішенням з рішення суду, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, оскільки вважає рішення місцевого суду в частині стягнення з ТОВ «Коломийський бетон» 80 000 грн моральної шкоди незаконним та необґрунтованим, оскільки визначений судом розмір не відповідає характеру та обсягу завданих йому страждань.
Апелянт з посиланням на постанови Верховного Суду від 15.02.2023 у справі №199/6521/19, від 20.08.2024 у справі № 694/1482/21 та від 25.05.2022 у справі №487/6970/20, зазначає, що при визначенні розміру моральної шкоди необхідно враховувати характер і тяжкість травм, тривалість лікування, глибину та тривалість фізичних і душевних страждань, незворотність наслідків, інвалідність, порушення функцій кінцівки, зміну звичного способу життя та соціальних зв`язків, а також вимоги розумності та справедливості.
Вказує, що суд першої інстанції встановив наявність у нього інвалідності, тривалого фізичного болю, наслідків двох оперативних втручань, рубців, обмеження рухливості лівої руки та контрактури суглоба, неможливість працювати, повноцінно здійснювати побутову діяльність і самообслуговування, а також істотне порушення звичного способу життя та соціальних зв`язків. Однак, на думку скаржника, суд не навів належного обґрунтування, чому заявлена сума 150 000 грн є завищеною, а 80 000 грн – справедливою та співмірною.
Апелянт вважає, суд фактично обмежився посиланням на загальні критерії, передбачені статтею 23 ЦК України, без належної індивідуальної оцінки встановлених у справі обставин. Крім того, не враховано, що протягом тривалого часу після ДТП відповідачі не вжили заходів для відшкодування завданої шкоди.
Також вважає, що 150 000 грн моральної шкоди є співмірною сумою, яка відповідає характеру правопорушення, глибині та тривалості страждань, погіршенню стану здоров`я і вимушеним змінам у житті, та не є надмірною чи такою, що призводить до безпідставного збагачення.
Враховуючи наведене, просить змінити рішення Косівського районного суду від 08.06.2026 у частині розміру моральної шкоди та стягнути з ТОВ «Коломийський бетон» на його користь 150 000 грн моральної шкоди, а також судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги.
Представник ТОВ Коломийський бетон» подав апеляційну скаргу на додаткове рішення, оскільки не погоджується з оскарженим рішенням, вважає його незаконним, необґрунтованим та таким, що не відповідає всім обставинам справи. 
Апелянт зазначає, що у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив стягнути з обох відповідачів витрати на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 20 000 грн, тобто по 10 000 грн з кожного. Натомість додатковим рішенням Косівського районного суду від 07.07.2026 такі витрати в повному розмірі 20 000 грн стягнуто лише з ТОВ «Коломийський бетон», тоді як з ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» їх не стягнуто, при цьому суд не зазначив підстав такого розподілу судових витрат.
Посилаючись на статтю 137 ЦПК України, апелянт вважає, що витрати на професійну правничу допомогу підлягали розподілу між обома відповідачами. 
Просить скасувати додаткове рішення Косівського районного суду від 07.07.2026 в частині стягнення з ТОВ «Коломийський бетон» 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу та ухвалити в цій частині нове рішення, яким стягнути з ТОВ «Коломийський бетон» на користь ОСОБА_1 10 000 грн таких витрат.
Представник ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» подала відзив на апеляційну скаргу, оскільки вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими. Зазначає, що до початку розгляду справи по суті відповідач ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» подав заяву про визнання позовних вимог та добровільно відшкодував позивачу 124 277,51 грн витрат на лікування, стійкої втрати працездатності та моральної шкоди, що підтверджується платіжною інструкцією від 08.08.2025 № 243955. У зв`язку з цим 08.06.2026 позивач подав заяву про залишення позовних вимог до ТОВ «СК «Гардіан» без розгляду, яку суд задовольнив на підставі пункту 5 частини першої статті 257 ЦПК України. Отже, вимоги до ТОВ «СК «Гардіан» по суті судом не розглядалися та не вирішувалися.
Зазначає, що у цій справі рішення по суті ухвалено лише щодо ТОВ «Коломийський бетон», з якого на користь позивача стягнуто 80 000 грн моральної шкоди. При цьому у заяві про ухвалення додаткового рішення позивач просив стягнути 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу без визначення частки, що припадає на кожного з відповідачів.
На думку представника відповідача, суд першої інстанції обґрунтовано поклав витрати на правничу допомогу в повному розмірі на ТОВ «Коломийський бетон» як на відповідача, щодо якого позовні вимоги розглянуто по суті та задоволено. Апелянт не навів норми процесуального закону, яка б зобов`язувала суд розподіляти такі витрати між співвідповідачами порівну незалежно від результату розгляду вимог до кожного з них.
Оскільки позовні вимоги до ТОВ «СК «Гардіан» залишено без розгляду, а позов задоволено лише щодо ТОВ «Коломийський бетон», додаткове рішення в частині стягнення з останнього 20 000 грн витрат на професійну правничу допомогу вважає законним та обґрунтованим, а доводи апеляційної скарги його висновків не спростовують.
Представник відповідача ТОВ «СК «Гардіан» в судове засідання не з`явився. До суду подав клопотання, в якому просив проводити розгляд справи без його участі. Третя особа була належним чином повідомлена про судове засідання, отже є правові підстави для розгляду справи у їх відсутності.
Позивач ОСОБА_1 та його представник доводи своєї апеляційної скарги підтримали з наведених у ній підстав.
Представник ТОВ «Коломийський бетон” апеляційну скаргу ОСОБА_1 заперечив, вважаючи рішення місцевого суду законним та обгрунтованим. Апеляційну скаргу на додаткове рішення підтримав.
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивач та його представника, представника ТОВ «Коломийський бетон», дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд дійшов до таких висновків.
Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були дослідженні в судовому засіданні.
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції, встановивши факт заподіяння позивачу тілесних ушкоджень середнього ступеня тяжкості внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та пов`язаних із цим моральних страждань, дійшов висновку про наявність підстав для відшкодування моральної шкоди. Водночас суд визнав заявлений розмір 144 082,02 грн відшкодування завищеним та, врахувавши характер і тривалість страждань позивача, ступінь порушення його звичного способу життя, а також принципи розумності, виваженості та справедливості, частково задовольнив позовні вимоги, стягнувши з ТОВ «Коломийський бетон» на користь позивача 80 000 грн моральної шкоди.
При цьому суд першої інстанції встановив, що ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» до початку розгляду справи по суті добровільно відшкодувало позивачу заявлені збитки у сумі 124 277,51 грн, а позивач, у свою чергу, подав заяву про залишення позовних вимог до цього відповідача без розгляду. Врахувавши, що вказана заява відповідає вимогам п. 5 ч.1 ст. 257 ЦПК України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для її задоволення та залишив позовні вимоги до ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» без розгляду.
Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції.
Судом встановлено, що у результаті порушення водієм ОСОБА_2 Правил дорожнього руху України трапилась дорожньо-транспортна пригода, внаслідок якої водій автомобіля марки «Volkswagen» моделі «Fox», реєстраційний номер НОМЕР_1 , ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження у вигляді: розриву лівого ключично-акроміального з`єднання, закритої черепно-мозкової травми із струсом головного мозку, забійних ран лобної та потиличної ділянок голови, що викликало необхідність проведення оперативних втручань: «ПХО ран», (протокол оперативного втручання: №139, яке проведене 19.07.2022) та «Пластика, відновлення ключично-клювовидної зв`язки лівої ключиці, вправлення акроміального кінця» (протокол оперативного втручання: №151, яке проведене 30.08.2022), у КНП «Косівська ЦРЛ». 
Згідно висновку експерта від 28.10.2022 року тілесні ушкодження, виявлені у потерпілого ОСОБА_1 , у вигляді розриву лівого ключично-акроміального з`єднання відносяться до середнього ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, які спричинили тривалий розлад здоров`я і не є небезпечними для життя в момент їх спричинення. Інші тілесні ушкодження відносяться до легких тілесних ушкоджень, які спричинили короткочасний розлад здоров`я.
Обставини даної ДТП були предметом досудового розслідування у кримінальному провадженні №12022091190000144 від 19.07.2022 року та судового розгляду, в якому ОСОБА_1 був визнаний потерпілим.
Вироком Косівського районного суду Івано-Франківської області від 19.10.2022 ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.286 КК України.
За наслідками даної ДТП позивачу ОСОБА_1 завдано шкоди, пов`язаної з каліцтвом. 
Цивільно-правова відповідальність пов`язана з експлуатацією автомобіля марки марки DAF-FT CF 85, реєстраційний номер НОМЕР_2 була застрахована в ТзДВ «СК «Гардіан» згідно договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів - полісу №207923407, діючого на дату ДТП. 
Позивач ОСОБА_1 16.10.2024 звернувся до ТзДВ «Гардіан» із заявою щодо виплати страхового відшкодування.
ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні в КНП «Косівська центральна районна лікарня» Косівської міської ради Івано-Франківської області, що підтверджується копією виписки із медичної карти стаціонарного хворого №3603 та № 1826, а також перебував на амбулаторному лікуванні в КНП «Косівська центральна районна лікарня» Косівської міської ради Івано - Франківської області, що підтверджується копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого №1729 та копією виписки із медичної карти амбулаторного хворого №403.
В подальшому ОСОБА_1 проходив додаткову діагностику та консультації, що підтверджується копіями консультативних висновків від 25.01.2023 та 03.02.2023 та результатами КТ-дослідження.
За період проходження лікування лікування понесено витрати в сумі 30000 грн, пов`язані з придбанням імплантів для фіксації ключиці, які були відшкодовані обвинуваченим ОСОБА_2 та 1359,66 грн, пов`язані з придбанням ліків (копії чеків додаються), які ніким не відшкодовано.
За наслідками отриманих від ДТП травм, ОСОБА_1 встановлено ІІ групу інвалідності, що підтверджується довідкою до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серії 12ААГ №474611 від 21.09.2023.
Представник ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» подав заяву від 20.08.2025 про визнання позовних вимог, до якої долучено копію платіжної інструкції 243955 від 08.08.2025 про перерахування на користь позивача в справі витрат на лікування, стійкої втрати працездатності, 3% моральної шкоди без ПДВ , що складає суму 124 277,51 грн. 
Позивач ОСОБА_1 08.06.2026 подав суду заяву про відмову від позову в частині стягнення з ТОВ «Страхова компанія «Гардіан» заподіяної шкоди в розмірі 124 082,02 грн. Просив вказану відмову прийняти, стягнувши з відповідача судові витрати по справі.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 3 частини другої статті 11 ЦК України).
У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події (частина шоста статті 11 ЦК України).
Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з частиною четвертою статті 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
Відповідно до частин другої, п`ятої статті 1187 ЦК шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Згідно з частиною першою статті 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Отже, власник автомобіля є зобов`язаною особою та несе відповідальність перед потерпілим за завдану джерелом підвищеної небезпеки шкоду у випадку, якщо в момент дорожньо-транспортної пригоди він керував транспортним засобом (тобто є заподіювачем шкоди) або у випадку, передбаченому частиною першою статті 1172 ЦК України.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що місцевий суд правильно зазначив, що за завдану моральну шкоду, заподіяну працівником під час виконання трудових обов`язків, відповідальність несе організація, з якою цей працівник перебуває у трудових відносинах, тобто ТОВ «Коломийський бетон». 
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.
При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.
При оцінці розміру відшкодування моральної шкоди необхідно враховувати, що моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, а тому принцип еквівалентного відшкодування, що властивий цивільному праву, при відшкодуванні моральної шкоди неможливий, оскільки вона не має вартісного еквівалента.
Зменшуючи розмір визначеної позивачем моральної шкоди, суд першої інстанції врахував підстави обґрунтування позивачем розміру моральної шкоди, фактичні обставини справи, в їх сукупності, характер, глибину і тривалість душевних страждань позивача, пов`язані з дорожньо-транспортною пригодою, що тягне за собою порушення його нормальних життєвих зв`язків та докладання з їх боку додаткових зусиль для організації свого життя, тому виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з Товариством з обмеженою відповідальністю «Коломийський бетон» на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 80 000 грн.
Проаналізувавши вищезазначені обставини в їх сукупності, апеляційний суд вважає правильним висновок місцевого суду про доведеність позивачами наявності вказаних умов для відшкодування моральної шкоди у визначеому розмірі.
Доводи апеляційної скарги про необґрунтованість стягнутого апеляційним судом розміру моральної шкоди колегія суддів відхиляє, з таких підстав.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі №686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) виснувала, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 грудня 2020 року у справі №752/17832/14-ц виснувала, що, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.
Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.
Суд першої інстанції, зменшуючи розмір моральної шкоди, врахував принципи розумності, справедливості та співмірності, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, можливість відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у життєвих і суспільних стосунках, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ТОВ «Коломийський бетон» на користь позивача 80 000 грн на відшкодування моральної шкоди, який не призведе до безпідставного збагачення позивача.
Враховуючи викладене, висновки суду першої інстанції не суперечать практиці Верховного Суду, викладеній у постановах, на які посилається скаржник.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що у кожному випадку порівняння правовідносин і їхнього оцінювання на предмет подібності слід насамперед визначити, які правовідносини є спірними. А тоді порівнювати права й обов`язки сторін саме цих відносин згідно з відповідним правовим регулюванням (змістовий критерій) і у разі необхідності, зумовленої цим регулюванням, - суб`єктний склад спірних правовідносин (види суб`єктів, які є сторонами спору) й об`єкти спорів. Тому з метою застосування відповідних приписів процесуального закону не будь-які обставини справи є важливими для визначення подібності правовідносин.
Слід звернути увагу, що у кожній справі з подібним предметом спору суд виходить із конкретних обставин справи, з урахуванням принципу пропорційності у цивільному судочинстві та дотриманням розумного балансу інтересів сторін.
Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить висновку про відхилення апеляційної скарги ОСОБА_1 .
Щодо апеляційної скарги представника ТОВ «Коломийський бетон» на додаткове рішення Косівського районного суду від 07 липня 2026 року колегія суддів зауважує таке.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Відповідно до положень частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з вимогами частин першої, другої, п`ятої, шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі, чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
При визначенні суми відшкодування витрат суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано копію Договору № 20 про надання правничої допомоги від 15.07.2025, акт наданих послуг, квитанцію № 11 про оплату ОСОБА_1 адвокату Бельмезі М.В. за надання правової допомоги за Договором № 20 від 15.07.2025 в сумі 20 000 грн.
Врахувавши характер спірних правовідносин, складність справи, обсяг наданої правничої допомоги, час, витрачений адвокатом на представництво інтересів позивача, а також критерії реальності, необхідності та розумності судових витрат, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для їх відшкодування у заявленому розмірі.
Водночас судом першої інстанції помилково стягнуто всю суму судових витрат з відповідача ТОВ «Коломийський бетон».
Так, порядок розподілу витрат у разі визнання позову, закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду передбачений у статті 142 ЦПК України.
Згідно з частиною третьою статті 142 ЦПК України, у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.
Тлумачення частини третьої 142 ЦПК України свідчить про те, що суд може покласти на відповідача обов`язок відшкодувати позивачу понесені ним витрати лише в тому разі, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову внаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред`явлення позову.
У справі, яка переглядається, суд першої інстанції залишив позовні вимоги до відповідача ТОВ «Страхова компанія «Гарант» без розгляду у зв`язку з відмовою позивача від позову у цій частині саме внаслідок задоволення відповідачем його вимог після пред`явлення позову.
Разом з цим, вирішуючи питання судових витрат у цій справі, суд стягнув з відповідача ТОВ «Коломийський бетон» всю суму заявлених витрат на правничу допомогу – 20 000 грн.
Указане не узгоджується з вищевказаними нормами процесуального закону.
Зокрема, частина третя статті 142 ЦПК України є спеціальною процесуальною нормою права, яка уточнює наслідки відмови позивача від позову.
Спеціальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у певних випадках, визначених такою нормою, а загальна норма встановлює правила, які підлягають застосуванню у всіх випадках, крім тих, на які поширюється гіпотеза спеціальної норми. Тому загальна та спеціальна норми не суперечать одна одній, а встановлюють системне законодавче регулювання.
Отже, з урахуванням частини третьої статті 142 ЦПК України, оскільки позивач відмовився від позову у зв`язку із добровільним виконанням відповідачем вимог позовної заяви після пред`явлення її до суду, у цій справі наявні правові підстави для стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, зокрема на правничу допомогу.
Оскільки залишення без розгляду відбулося на підставі того, що позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову та на стадії розгляду справи по суті, то при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд мав застосувати частину 3 статті 142 ЦПК України та стягнути витрати на правничу допомогу з обох відповідачів. Крім того позивач в заяві про відмову від позову просив стягнути судові витрати з відповідача. Вказане залишилося поза увагою суду першої інстанції. 
За таких обставин додаткове рішення Косівського районного суду необхідно скасувати та ухвалити нове рішення, яким стягнути з відповідачів на користь позивача по 10 000 грн витрат на правничу допомогу.
Керуючись статтями 374, 376, 381- 384, 389, 390 ЦПК України, суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Косівського районного суду від 08 червня 2026 року - без змін.
Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Коломийський бетон» – задовольнити.
Додаткове рішення Косівського районного суду від 07 липня 2026 року скасувати.
Ухвалити нове рішення. 
Заяву ОСОБА_1 про ухвалення додаткового рішення задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Коломийський бетон» (ЄДРПОУ 04792067, 78204, Івано-Франківська область м. Коломия вул. Тютюнника, 11) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , жителя с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області) витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Гардіан» (ЄДРПОУ 35417298, 01032, м. Киїів, вул. Саксаганського,96) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 РНОКПП НОМЕР_3 , жителя с. Хімчин Косівського району Івано-Франківської області) витрати на правничу допомогу в сумі 10 000 грн.
Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий:        В.А. Девляшевський 
Судді:         В.М. Луганська
В.М. Барков 
Повний текст постанови складено 09 вересня 2026 року.