Справа № 593/685/26
Провадження № 2/593/460/2026

Р І Ш Е Н НЯ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
(заочне)
"07" серпня 2026 р. Бережанський районний суд Тернопільської області в складі:
головуючої-судді Данилів О.М.
при секретарі Макійчук Г.Р.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Бережани цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

В С Т А Н О В И В:
30 квітня 2026 року позивач Товариство з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» через підсистему '' Електронний суд'' звернувся в Бережанський районний суд із позовом у якому просив стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором № 89541 від 17 листопада 2021 року, що складає 31 248, 99 грн., 2662,40 грн. сплаченого ним судового збору та 13 000 грн. - витрат, понесених на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування поданих позовних вимог зазначив, що 17 листопада 2021 року між відповідачем ОСОБА_1 та ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» було укладено кредитний договір № 89541, згідно з умовами якого відповідач отримав кредитні кошти у розмірі 20 000 грн. зі сплатою процентів за користування кредитом, інших платежів та можливих штрафних санкцій, що передбачені кредитним договором. ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», надавши відповідачу кредит, умови кредитного договору виконав, а відповідач не дотримався умов укладеного договору та своєчасно не повернув отримані кошти, як це передбачено умовами договору, у зв`язку з чим він заборгував позивачу вказану у позові суму боргу.
28 січня 2025року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 28012025, за яким право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» перейшло ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС». Сума та розрахунок заборгованості за кредитним договором були передані позивачу від первісного кредитора. Згідно поданого розрахунку борг відповідача становить 31 248,99 грн., з яких: 18 987,42 грн.-заборгованість по тілу кредиту та 11 660,57грн. - заборгованість по несплачених відсотках.
А так як відповідачем у добровільному порядку борг не сплачений, тому позивач звернувся до суду з позовом про стягнення вказаної суми боргу у примусовому порядку.
За вказаними позовними вимогами 7 травня 2026 року ухвалою Бережанського районного суду було відкрито провадження у справі та вирішено розглядати справу у спрощеному позовному провадженні з повідомленням та викликом сторін.
В судове засідання представник позивача ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» не з`явився, у поданій суду заяві просив розгляд справи провести у його відсутності, позовні вимоги підтримує, просить позов задоволити, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання повторно не з`явився, хоч про дату, місце і час розгляду справи повідомлявся належним чином, відзиву щодо позову суду не подав, а тому суд вважає за можливе у відповідності до ст. 280 ЦПК України провести розгляд справи у відсутності відповідача на підставі доказів, що є в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, вивчивши матеріали справи та взявши до уваги подані стороною позивача письмові докази, прийшов до висновку про необхідність задоволення заявлених ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» позовних вимог, виходячи із наступного.
Відповідно до ст. 4 Цивільно-процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Відповідно до положень ч.1, 2 ст. 207 Цивільного кодексу України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Частиною третьою ст. 207 ЦК України передбачено використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Відповідно до ст. 627 Цивільного кодексу України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з ч.1 ст. 638ЦК України договір є укладеним з моменту досягнення в належній формі згоди з усіх істотних умов договору.
Судом встановлено, що 17 листопада 2021року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 89541 відповідно до умов якого відповідач отримав кредитні кошти у вигляді першого траншу у розмірі 20 000 грн.. Вказаним договором визначено, що загальний строк кредитування за першим траншом складє 252 дні. Крім вказаного, відповідач за користування кредитними коштами мав сплатити проценти, які у відповідності до умов договору нараховувалися за ставкою 234 % річних.
Вищевказане підтверджується (а.с. 18-19а) оглянутим в судовому засіданні договором № 89541  про надання споживчого кредиту, що був укладений 17 листопада 2021року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ОСОБА_1 , який підписаний відповідачем його власноручним підписом.
Із  вказаного Кредитного договору № 89541 від 17 листопада 2021 року видно, що цей Договір набуває чинності з моменту його укладення, а права та обов`язки сторін, що ним обумовлені, з моменту переказу кредитних коштів і діє до повного виконання сторонами своїх зобов`язань.
Підтвердженням добровільного укладення відповідачем кредитного Договору є долучена до матеріалів справи (а.с. 34) заява позичальника на отримання кредитних коштів від 17 листопада 2021року та паспорт споживчого кредиту (а.с. 32-33а). Вказані документи власноручно підписані відповідачем.
Факт отримання відповідачем кредитних коштів, тобто факт укладення 17 листопада 2021 року кредитного договору підтверджується долученими до справи документами, а саме: платіжним дорученням від 17 листопада 2021 року, з якого видно, що відповідачу 17 листопада 2021 року було перераховано кошти у сумі 8085,77грн. (а.с. 52а) та довідкою ТзОВ '' ФК '' КРЕДІПЛЮС'' (а.с. 53), яка свідчить про те, що відповідно до умов кредитного договору № 89541 від 17 листопада 2021 року кредитні кошти були надані позичальнику, у тому числі шляхом спрямування частини кредитних коштів в сумі 7914,23 грн. на погашення заборгованості позичальника за кредитним договором № 80404 від 31 липня 2021 року.
Відповідно до ст. 512 ЦК України кредитор може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах,що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною першою ст. 516 ЦК України передбачено, що заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
В разі заміни кредитора у зобов`язанні первісний кредитор повністю або у визначеній частині вибуває із зобов`язання, а на його місце приходить новий кредитор. При цьому зміст зобов`язання, тобто обсяг прав та обов`язків його сторін залишається незмінним. Отже, виходячи із загальних правил та положень даної статті, до нового кредитора переходять всі права первісного кредитора.
Судом також встановлено, що 28 січня 2025року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» було укладено договір факторингу № 28012025, за яким ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» передало, а ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» прийняло належне ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» право вимоги, зокрема, за вищевказаним кредитним договором від первісного кредитора ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» перейшло ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» .
Вищевказані факти підтверджуються оглянутими в судовому засіданні докуменами, а саме: договором факторингу № 28012025, який був укладений 28 січня 2025року між ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС» та ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» (а.с.9-10а), витягом із реєстру боржників ( а.с.11-12), актами прийому-передачі боржників за договором факторингу № 28012025 ( а.с.14-17) і долученою до справи платіжкою (а.с.13а).
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів на суму кредиту у розмірах і в порядку, що встановлені договором.
Згідно ст.ст. 526, 530, 610 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (ст. 611 ЦК України).
Частиною першою статті 625 ЦК України визначено, що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Згідно ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом та припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених законом або договором, а згідно статті 599 Цивільного кодексу України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Відповідно до частини другої ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Таким чином, зважаючи на те, що відповідач порушив умови кредитного договору, у добровільному порядку не погасив заборгованості, а тому суд, враховуючи зазначене, дійшов висновку, що позовні вимоги слід задоволити та з відповідача на користь позивача ТзОВ «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС», як правонаступника ТзОВ «ФК «КРЕДІПЛЮС», необхідно стягнути заборгованість за договором кредиту № 89541 від 17 листопада 2021 року, яка становить 31 248,99грн..
Вирішуючи питання судових витрат, то суд зазначає наступне.
Відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача у разі задоволення позову.
А так як із матеріалів справи видно, що позивачем при подачі позову було сплачено судовий збір у розмірі 2662, 40 гривні, що підтверджується долученою до справи (а.с.5) платіжною інструкцією № 0642320067 від 29 квітня 2026 року, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України вказані витрати, понесені позивачем, слід стягнути із відповідача. 
Що стосується вимог позивача про стягнення витрат, понесених ним на професійну правничу допомогу у розмірі 13 000гривень, то суд вважає, що заявлений розмір витрат сторони позивача є не співмірним із складністю справи та виконаній адвокатом роботі (наданим послугам), тому вказані вимоги слід задоволити лише частково, виходячи із наступного.
У відповідності до ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи, що узгоджується із практикою Великої Палати Верховного Суду, викладеною у додатковій постанові від 19.02.2020р. в справі № 755/9215/15-ц.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Такі ж критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції. Зокрема, в його рішенні від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (пункт 268) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавенте проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Тобто, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою з урахуванням конкретних обставин справи, ціни позову.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Так, у рішенні Європейського суду з прав людини у справі «East/West Alliance Limited» проти України»», оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обгрунтованим (рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy), № 34884/97).
За даною категорією справ, з урахуванням її складності, сукупних затрат на складання процесуальних документів та супроводження справи в суді (справа не підпадає під визначення складної неординарної справи, яка потребує самостійного, з боку адвоката, напрацювання відповідних примірників документів тощо).
А так як суд вважає, що підготовка цієї справи до розгляду в суді не вимагала значного обсягу юридичної й технічної роботи, адже зазначена справа не є складною, а необхідні процесуальні документи є шаблонними та захисник не брав безпосередню участь у судовому засіданні по розгляду вказаної справи, а тому враховуючи вищезазначене, суд вважає необхідним  зменшити відшкодування витрат на правову допомогу, що їх потрібно стягнути з відповідача, з 13 000 грн. до 3 000 грн. і саме такий розмір витрат, на переконання суду, є об`єктивним, співмірним зі складністю справи та виконаною адвокатом роботою у ній.

На підставі вищенаведеного та керуючись ст. ст. 11, 15, 509, 512, 514, 516, 526, 530, 549, 610, 1050, 1054, 1077 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 19, 76-81, 89, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280- 284, 354, 355 ЦПК України, кредитним договором № 89541 від 17 листопада 2021 року, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» задоволити.
Стягнути із ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФАКТОРИНГ ПАРТНЕРС» ЄДРПОУ: 42640371, що знаходиться за адресою : 03150, м. Київ, вул. Гедройця Єжи, 6, офіс 521:
- 31 248 (тридцять одну тисячу двіста сорок вісім) гривень 99 копійок - заборгованості за кредитним договором № 89541 від 17 листопада 2021 року;
- 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві ) гривні 40 коп.- сплаченого позивачем судового збору;
- 3 000 ( три тисячі ) гривень - витрат, понесених позивачем на отримання професійної правничої допомоги.
Заочне рішення може бути переглянуте Бережанським районним судом Тернопільської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Тернопільського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Бережанського
районного суду Тернопільської області Данилів О.М.